222 



sida, bunden genom de i sina former stelnande statskyr- 

 korna, har icke kunnat lemna den hjelp den borde, och 

 dock är det en lefvande religion, mera än vetenskap, som 

 menniskorna i främsta rummet behöfva för sin andliga 

 varelse. 



Naturvetenskapen har, såsom antydts, ymnigt bjudit 

 fram sina exakta resultat och dessa hafva användts till både 

 godt och ondt; men forskningens kärna, sjelfva den veten- 

 skapliga idén, den sanning och frihet sökande anden, den har 

 tillsvidare i mycket ringare mon trängt fram och gjort sig 

 gällande. Måhända beror detta i någon mon på de veten- 

 skaphga arbetarne sjelfva. Det får icke vara nog att vi i 

 våra laboratorier arbeta i den fria forskningens tjenst, nö- 

 jande oss utanför densamma med en tingens ordning, som ofta 

 är raka motsatsen till sanning och frihet. Om vi icke ställa 

 oss sjelfva och alla våra handlingar i full harmoni med den 

 fria forskningen, om vi utbryta denna bättre verld från oss 

 och begränsa den endast till vetenskapens lustgård och ställa 

 oss likgiltiga för. den omgifvande verlden, så komma de 

 forskningsresultat, som vi låta utgå öfver verlden, icke att 

 bära de frukter de borde. Den sanning vi söka, innefattar 

 i sin fullhet äfven rätt och frihet. Om derför den mensk- 

 liga samhällsutvecklingen kommit i ett sådant läge, hvarpå 

 historien tyvärr visar många exempel, att rätt och frihet äro 

 i fara att undertryckas, och om en samverkan af alla rätt- 

 tänkande samhällsmedlemmar är påkallad för att om möj- 

 ligt afvända det onda och förbereda en bättre tingens ord- 

 ning, så kunna väl de, som arbeta i sanningssökandets tjenst, 

 minst af alla undandraga sig denna plikt. 



Blott så kan vetenskapen, kännande sin soHdaritet med 

 menskligheten, ej blott kallt blickande ned på henne, samt 

 uppfattande hela ansvaret af sin höga plats, bidraga till 

 mensklighetens andliga förädhng såsom den bör. 



