234 



af hunger, biter han i och sliter sönder sina armar, hvilka 

 icke förmå befria honom från hans gräsh'ga öde". Johan Peter 

 Frank, i den afdelning af hans förut berörda värk, där han 

 behandlar frågan om skendöd och lefvandes begrafning, yttrar: 

 „Detta kapitel skall komma enhvar att rysa öfver den mängd 

 af slaktoffer, som okunnighet och öfverilning kraft och jag 

 hoppas kunna hos alla förnuftiga väcka en varm önskan, 

 att dock slutligen, genom sanitetspolisens allvarliga bemö- 

 danden, det gräshga öde skall kunna afvändas, som kanske 

 våra närmaste vänner och anförvandter eller vi själfva en- 

 gång kunde koram^ att träffas af". Och Hasselt, som år 

 1861 utgifvit en i många afseenden förträfflig och öfver- 

 hufvud med vetenskaplig kritik affattad bok om död och 

 skendöd, anser frågan om skendödas begrafning, oaktadt alla 

 öfverdrifter, till hvilka man gjort sig skyldig, vara fullt för- 

 tjent af det största beaktande. „Den som icke tager sig 

 denna sak till hjärtat, han må vara högt eller lågt ställd, 

 är förtjent af att själf en gång genom egen erfarenhet lära 

 känna detta tillstånd" säger Hasselt. Detta är yttranden 

 af allvarliga, framstående läkare. Man kan då föreställa sig 

 huru fantasirika, af brinnande ifver fyllda, lekmäns utgjutel- 

 ser skola låta. 



Det finnes också allt från äldsta tider berättelser om 

 skendöda, hvilka åter vaknat till Hf, dels i sådan tid att de 

 kunnat återskänkas till lifvet igen, dels sedan de redan ned- 

 sänkts i grafven eller bålet antändts, eller anatomens knif 

 gjort slut på ett lif, som endast skenbart upphört förr än liköpp- 

 ningen företagits. Man påstår att redan Demokritus eller 

 Heraklides från Pontus skrifvit en bok om skendöd. Och 

 Piinius har i sin natural historia ett särskildt kapitel om dem, 

 som uppvaknat till lif under det man tillrustat deras begraf- 

 ning. Platos sårade krigare, som vaknat till lif efter det 

 han legat tio dagar bland de döde och redan lagts på bå- 

 let, den af Plutarkiis omtalade mannen, som efter en olycks- 

 händelse hållits för död i tre dagar och vaknat till lif, då 

 han skulle nedsänkas i grafven, kejsar Zeno som dött af svält i 

 det grafhvalf, hvari han nedsänkts efter ett anfall af epilepsi, 



