238 



fastslå, att öfverhufvud antalet af dem, som blifvit lefvande 

 begrafna, är större än af dem, som afsiktligt beröfvat sig 

 själfva lifvet. Josaf, läkare och förf. till en af franska Insti- 

 tutet år 1854 prisbelönad afhandling om döden och dess 

 tecken, uppskattar antalet af i Frankrike lefvande begrafna 

 till 30 — 40 årligen. Friederike Kempnei' beräknar i sin år 

 1867 i sjätte upplagan utkomna, af vetenskapHg vidskepelse 

 uppfylda agitationsbroskyr, antalet lefvande begrafna till om- 

 kring en half procent af dödsfallen, hvilket vill säga att t. 

 ex. i Finland ungefär 250 personer årligen skulle träffas af 

 detta sorgliga öde. 



Ett uttryck af den betydelse man tillskrifvit denna fråga 

 finner man i de pris, som af raänniskovänner stiftats för 

 detta ändamål. Ar 1837 donerade Manni, medicineprofessor 

 vid unversitetet i Rom, till franska vetenskapsakademin ett 

 pris af 1,500 francs för den bästa afhandhng angående sken- 

 död och medlen att råda bot på de olyckor, som kunna 

 blifva följder häraf. Något senare grundade markis d'Ourches 

 i sitt testamente två pris, det ena på 20,000 francs för upp- 

 takten af ett enkelt medel, att med säkerhet ingenkänna den 

 värkliga döden, användbart äfven för den olärde och ett annat 

 på 5000 fr:s för ett dylikt medel erfordrande sakkunnigs med - 

 värkan. År 1875 donerade Dugaste till franska Institutet en år- 

 lig ränta af 500 fr:s att-hvart femte år användas till ett pris af 

 2,500 fr:s för det bästa arbete öfver dödstecknen. Och många 

 voro de grundliga undersökningar, som, delvis med anled- 

 ning af dessa pris, anstäldes öfver de skilda dödstecknens 

 betydelse och bärvidd, många de afhandlingar; som äfven 

 på ett vetenskaphgt sätt, om ock ej alltid med fullt till- 

 fredsställande vetenskaplig kritik, behandlade frågan om 

 skendöd och förtidiga begrafningar. Många voro slutligen de 

 konstigt uttänkta apparater, som föreslogos och konstruerades 

 i syfte att för den skendöda möjliggöra att gifva sig till- 

 känna, i fair af ett uppvaknande, äfven sedan han blifvit 

 lagd i sin kista, ja sedan han nedsänkts i sin graf. Ännu 

 1863, 1865 och 1866 var frågan om skendöd och de åtgär- 

 der, som från det allmännas sidas vore påkallade för att 



