239 



förekomma därigenom vållade olyckor, föremål för mycket 

 utförliga diskussioner i franska senaten och många uppska- 

 kande fall omtalades och utlades af talarena. Äfven i ve- 

 tenskapliga samfund upptogs frågan mångfaldiga gånger till 

 diskussion. 



Den reella vinsten af allt detta bestod i ett noggrant 

 och ingående studium af de olika dödstecknen och ett all- 

 männare genomförande af en del, från andra synpunkter 

 viktiga och mera humana anordningar öfverhufvud vid be- 

 handlingen af de aflidna, såsom sakkunnig liksyn för kon- 

 staterandet af döden och dödsorsaken, anordnandet af all- 

 männa likhus för upptagandet och bevarandet utom hem- 

 men af de döda, förbud mot alltför tidiga begrafningar o. s. v. 

 Kritiken sållade småningom bort en stor del af de mest fan- 

 tastiska eller grundlösa berättelserna och öf ver drifterna, om 

 man också tyvärr måste medge, att äfven mera klarsynta 

 och kritiskt anlagda vetenskapsmän till en viss grad togo 

 intryck af den allmänna föreställningen samt mer eller min- 

 dre böjde sig för traditionen och dessutom i någon mån 

 begagnade sig af densamma, för att vinna gehör för ofvan an- 

 tydda förbättringar med afseende å behandlingen af de af- 

 lidna. Man finner därför ännu i senaste tid hos de flesta 

 författare, äfven hos värkliga vetenskapsmän, tron på reali- 

 teten af skendöd och lefvandes begrafning, om också endast 

 under den förutsättning, att tillbörlig sakkunskap icke gjort 

 sig gällande vid konstaterandet af döden, eller att man icke 

 tagit tillbörlig hänsyn till de dödstecken, som af respektive 

 författare framhållas såsom de viktigaste. 



Det är naturhgt, att en tro, som spelat en så bety- 

 dande rol i det allmänna föreställningssättet, som den om 

 skendödas begrafning, icke kunnat gå spårlöst förbi littera- 

 turen och konsten. Man finner också talrika romaner och 

 berättelser, där återvaknandet till lifvet från skendöd intager 

 en mer eller mindre framstående plats. Från senaste tid 

 må här endast påminnas om Selma Lagerlöfs berättelse 

 ,,en herrgårdssägen", där hjältinnans räddning genom be- 

 rättelsens halffjoskiga hjälte från den graf, däri hon ned- 



