241 



kraft på den stora allmänheten och drifver, säger Breitung, 

 en mycket kraftigare propaganda för hkförbränningen än alla 

 mer eller mindre af teoretisk bleksot lidande föredrag och 

 ledande artiklar i denna fråga. Men det må vara nog om 

 de sköna konsternas bidrag till vidmakthållandet af tron på 

 legenden om skendöd och lefvandes begrafning, ehuru myc- 

 ket ännu kunde tilläggas. 



Hvilken är då den nutida vetenskapens ställning till 

 denna fråga? Finnes det några spår af värklig grund för 

 legenden, och hvilka äro i så fall dessa? För besvarandet 

 af denna fråga är det nödvändigt att kasta en om ock flyktig 

 bhck på det gränsområde, där hos de lefvande varelserna 

 lifvet och döden mötas. 



Den gräns, som i organismernas historia skiljer lilvet 

 från döden, är icke en matematisk linje, utan ett område 

 af växlande bredd. Af betydande utsträckning hos växter 

 och lägre stående djur sammantränges detta område allt 

 mera ju högre man kommer uppåt i de lefvande organis- 

 mernas rad och hos den högst stående bland dem, hos män- 

 niskan, är det af ytterst ringa utbredning. Vägen från lif- 

 vet med skönjbara lifsyttringar till den död, hvarifrån ingen 

 återgång finnes, tillryggalägges här i de flesta fall på något 

 enda ögonblick. I ingen händelse kräfver den mer än nå- 

 gra få snart räknade minuter. 



Ett frö kan torka och utan skönjbara lifsyttringar för- 

 varas långa tider, måhända i sekler, utan att hfvets möjlig- 

 heter därför i detsamma upphört. Försatt under gynnsam- 

 ma betingelser kan detsamma återvakna till fullt lif. Infu- 

 sorier och en del lägre leddjur kunna såsom frusna eller in- 

 torkade, måhända t. o. m. för åratal, föra en tillvara, där 

 lifsyttringar icke kunna spåras ens af den skärpta iaktta- 

 gelsen, utan att dödens område därmed blifvit beträdt. De 

 kunna genom därtill egnade medel åter kallas till hf. Det 

 visar sig sålunda, att den bild af död, som dessa organis- 

 mer företett, varit sviksam, att man här haft att göra icke 

 med döden, utan med ett lif med oskönjbara Hfsyttringar, 

 en skendöd. 



"" "" 16 



