20 



ingå i den förut nämda uppsatsen, och med tillhjälp af ta- 

 beller, som af oss tidigare konstruerats. För kontrollens 

 skull har nämda öfverförande äfven skett med medeltalen 

 af koordinaterna. 



Stjärnorna hafva så valts, att de kunna sammanfattas 

 till två fiktiva stjärnor, belägna möjligast långt från hvar- 

 andra, men dock med undvikande af plåtarnas hörn, der 

 mätningarna äro osäkrare. 



De af plåtens konstanter beroende korrektionerna hafva 

 formen 



för ic : -}- kx -{- px -\- ry 



för y: -j-^y — rx-\-py. 



Har nu för en fiktiv stjärnas koordinater den ena plå- 

 ten gifvit värdena x' och y', den andra x" och y" och be- 

 tecknas konstanternas korrektioner på motsvarande sätt, 

 böra : 



x' -f- kj 4- p'x' -f- ry = x" -\-k^" -\- p"x" + r"y" 

 y' + V — r'y' -^p'x' = y" -f k,J' — t"x" -f p"x". 



Härvid äro x' — x" och y' — %j" att betraktas såsom på 

 grund af jämförelsen bekanta storheter. 



Skulle man nu veta, huru stor del af x' — x" mot- 

 svarar summan af korrektionerna till x\ huru stor del den 

 till ic", så kunde man dela hvarje sådan eqvation i tvenne, 

 af hvilka den ena innehåller endast korrektionerna till x\ 

 den andra dem till x" . Detta vore en mycket stor fördel, 

 då de obekanta sålunda separeras. Den förra skulle då 

 gifva en vilkorseqvation till bestämmande af de sannoHkaste 

 värdena för ä;/, p' och r' . Och då för förbindelser af denna 

 plåt med en annan uttagits två fiktiva stjärnor, skulle an- 

 slutningen emellan två plåtar gifva två sådana vilkorseqva- 

 tioner. Emedan hvarje plåt anslutits till 4 andra plåtar, 

 uppkomme i allt 8 vilkorseqvationer till bestämmande af 

 Ä;/, p' och r' . 



