324 



han vid École polytechnique och fortsatte derstäcles sina 

 djupt gående meditationer öfver de mest abstrakta delarna 

 af analysen, öfver hvilka han redan då inledt korrespondens 

 med tidens främste matematiker i Tyskland, Jacobi 'och Di- 

 richlet. Det var isynnerhet genom sina banbrytande arbe- 

 ten öfver de Abelska funktionerna som han först i högre 

 grad vid sig fastade den lärda verldens uppmärksamhet. 

 Vid sidan häraf sträckte han sina undersökningar äfven till 

 talteorin, algebran och de elliptiska funktionerna, h vilkas 

 teori och användning af honom i många delar utvidgades 

 och fullkomnades. Särskildt intresse och beundran väckte 

 på sin tid den af honom funna lösningen af femte gradens 

 eqvation med tillhjelp af elliptiska funktioner äfvensom hans 

 bevis för att talet e, basen för de neperska logaritmerna, 

 icke kan vara rot till någon algebraisk eqvation med hela 

 koefficienter. Den metod han härvid använde ledde några 

 år senare en tysk matematiker Lindemann till bevis för sat- 

 sen att jemväl talet 7C är i nyss antydd mening trancendent^ 

 hvarmed sålunda omöjligheten af cirkelns qvadratur, hvilken 

 fråga allt sedan den klassiska forntiden sysselsatt matema- 

 tikerna, ändtligen var definitivt ådagalagd. 



Hermite invaldes 1856 till medlem af vetenskapsakade- 

 mien i Paris och utnämndes 1869 till professor i Sorbonne. 

 Af dem, som varit i tillfälle att åhöra hans föreläsningar, 

 prisas desamma för den klarhet och värme för sin sak han 

 i dem ådagalade, i det han med anledning af ganska ele- 

 mentära frågor ofta lät framskymta de vidsträcktaste syn- 

 vidder och vid sidan af dagens vetenskap gaf en aning om 

 framtidens. Han var djupt passionerad för sin vetenskap 

 och om honom kan med skäl sägas att han utöfvade den 

 ej btott med hufvudet utan med hjertat. Derom vittnar 

 bland annat äfven hans synnerliga välvilja och tillmötesgå- 

 ende ej blott mot forna lärjungar utan mot alla de mate- 

 matiker från när och fjärran, kända och okända, som vände 

 sig till honom i frågor rörande sina arbeten och studier 

 och till hvilka han, med uppoffring af tid och möda, friko- 

 stigt utströdde sina idéer. Den storartade hyllning, för hvil- 



