336 



garna i dess temperatur och fuktighet hksom af nederbörden 

 på en ort. Om sålunda i meteorologin teorin för cyklonerna 

 blifvit en centralpunkt och öfriga faktorer synas bero af 

 dessa cykloners uppkomst och rörelser — då barometern 

 faller bhr det regn, säger man ju med rätta — , så må man 

 dock icke föreställa sig att barometerförändringarna eller 

 cyklonerna utgöra grundfaktorn i systemet. De dagliga och 

 årliga variationerna i solstrålningen samt den olika uppvärm- 

 ningen af och afdunstningen från haf och land är det som 

 utgör denna grundfaktor och betingar luftens rörelser, cyk- 

 lonbildning, nederbörd m. m. 



Då vi emellertid betrakta förhållandena inom ett be- 

 gränsadt område, Finland, behöfva vi ej behandla de stora 

 fenomenen i sin totahtet, utan fatta dem såsom en gkng för 

 alla förhandenvarande omständigheter, och skola så söka 

 utreda skogarnas inflytande på de olika meteorologiska ele- 

 menten. 



Klimatet i Finland bestämmes, förutom af dess läge 

 mellan 60 och 70 breddgraden, som invärkar på förloppet 

 och intensiteten af solstrålningen, hufvudsakligast af grann- 

 skapet till Östersjön och Nordsjön och af de cykloner, som, 

 uppstående öfver norra Atlanten eller Nordsjön, draga ös- 

 terut och passera öfver eller i närheten af Finland. Huru 

 kunna nu skogarna modifiera värkan af dessa mäktiga in- 

 flytelser? 



Då solen står högst på himmelen, torde under klara 

 sommardagar omkring 50 ä 60 proc. af det värme, som den 

 sänder till oss, absorberas i atmosfären, närmast af vatten- 

 gasen och kolsyran däri, och sålunda direkt uppvärma den- 

 samma. Den återstående delen tränger till jordytan och 

 uppvärmer den, hvarifrån detta värme sedan meddelas de 

 understa luftlagren i atmosfären. Då värmet från de yttre 

 luftlagren ganska fritt utstrålar i världsrymden, blir det huf- 

 vudsakhgen det till jordytan trängande värmet, som bhr be- 

 stämmande för temperaturen invid denna och i de nedre 

 luftlagren. En stor del af värmet vid jordytan användes dock 

 till afdunstning af vatten från sjö och haf, från växttäcket 

 och från marken, ifall denna är fuktig. 



