337 



Afdimstningen från hafven, särskildt de varmare hafven, 

 bildar hufvudkällao till atmosfärens fuktighet, hvilken sprider 

 sig öfver kontinenterna och vid därför lämpliga förhållanden 

 kondenserar sig till moln och regn. De i Finland, särskildt 

 om sommaren förhärskande västliga och sydvästliga vindarna 

 hämta äfven till oss jämte värme något af den fukt, som 

 afdunstar från Atlanten samt från Nordsjön och Östersjön. 

 Isynnerhet på sensommaren och hösten, då vattnet i nämnda 

 haf är varmare, är denna afdunstning liflig och sydvästvin- 

 darna i Finland ganska fuktiga. Relativt, d. v. s. i jämfö- 

 relse med temperaturen på land, äro dessa haf äfven om 

 vintern ganska varma, och försiggår här äfven då en af- 

 dunstning, som mättar luften med all den fukt den kan bära 

 vid de temperaturer, som om vintern förekomma. Kändt är 

 huru SW-vindarna om vintern hämta till oss blida, fukt och 

 nederbörd. På våren — mars, april — och försommaren 

 — maj, juni — är förhållandet däremot ganska olika. Då 

 är temperaturen i Nordsjön och Östersjön lika med eller 

 på försommaren, särskildt i Östersjön och dess bägge oss 

 omgifvande nordliga vikar, betydhgt lägre än medellufttem- 

 peraturen i omgifvande länder. Någon ökning af den i luf- 

 ten förefintliga fuktigheten åstadkomma dessa haf sålunda 

 icke. Ja, i april, maj och juni försiggår tvärtom i Östersjön 

 och särskildt i dess nordliga vikar en kondensation mot det 

 kalla vattnet och isen af den i luften varande fukt, som upp- 

 kommit dels genom transport från sydligare trakter, dels 

 genom afdunstning från land och i någon mån äfven från 

 Nordsjön, hvars temperatur under vintern icke sjunkit un- 

 der 6° och nu redan stigit till 8° å 10.° Det är just den 

 sena uppvärmningen i Östersjön och Finska och framföralt 

 Bottniska viken och den däraf föranledda kondensationen 

 mot vattnet af luftens vattengas, som är hufvudorsaken till 

 den i vårt land uppträdande, för åkerbruket så farliga torkan 

 på försommaren. Under denna tid är därför den afdunst- 

 ning, som äger rum inom landet själft, af största betydelse. 



Vid tal härom riktar sig tanken i första rummet på 

 våra många sjöar. För det första utgöra dock dessa trots 



22 



