343 



frodigt råg- eller hafrefält i Tyskland behöfver sålunda för 

 sin utveckling intill mognad omkring 150 mm vatten och 

 en tät, fullvuxen, god skog för sin årliga tillväxt omkring 

 180 ä 250 mm, löfskogen mest, barrskogen mindre, granen 

 dock mera än tallen, fullvuxen skog betydligt mera än ung- 

 skog. Detta utgör omkring 300 ä 400 gånger den härun- 

 der bildade torrsubstansens vikt. Detta reduktionstal varie- 

 rar något för olika växter och under olika förhållanden, är 

 t. ex. för mais och särskildt för solrosen mycket stort. Då 

 den årliga tillväxten i våra skogar är omkring hälften at 

 den i Tyskland, eller omkring 2 m^ per ha, kan man an- 

 taga, att den nödvändiga årliga vattenförbrukningen äfven 

 vore omkring hälften af den i Tyskland. Den faktiska af- 

 dunstningen från sädesfälten och skogarna är dock vida 

 större än detta teoretiska minimum. I skog t. ex. får af- 

 dunstningen från marken och mossbetäckningen icke förbi- 

 ses, och dessutom uppfånga trädkronorna från 20 till 40, 

 i täta barrskogar i Sverige ända till 60 och 70 procent 

 af den årliga nederbörden. Ett mindre regn t. ex. kan i en tät 

 skog helt och hållet stanna i träna, därifrån det sedan full- 

 ständigt afdunstar. Barrträden, särskildt granen, kunna upp- 

 taga mera regn än löfträden. 



Vid några under så naturliga förhållanden som möj- 

 ligt anstälda försök med de i Tyskland vanligaste kultur- 

 växterna har sålunda afdunstningen från marken och väx- 

 terna tillsamman befunnits uppgå till mellan 350 och 500 

 mm under hela vegetationstiden, från slutet af april till au- 

 gusti eller september. Hos oss, där värmen, växtkraften 

 och nederbörden äro mindre, är afdunstaingen naturligtvis äf- 

 ven mindre. Från skog måste den dock här liksom i Tyskland 

 vara större än från sädesfält och mångfaldt större än 

 från den nakna marken, detta särskildt på försom- 

 maren, då grödan är för späd för att afdunstningen 

 från den skulle kunna nå högre belopp och då man betän- 

 ker, att smältvattnet vida hastigare och fullständigare bort- 

 runnit från den dikade åkerjorden än från skogen med dess 

 mossbetäckning. — På de våta naturliga ängarna kunna 



