8 HOLSTEINSBORG DISTRIKT 
ning til de sydligere beliggende Fjorde, der næsten uden Undtagelse og mod 
NØ. svingende til ONO. 
Distriktets nordligste Fjord og den, der danner Grænse mellem de to Lands: 
dele, er: 
N. Stromfjord (gr: Nagssustök 9: med de mange Rengevirer), der er 
ca. 150 km lang fra Mundingen til det Punkt, hvor Elven begynder, og c. 37 km 
herfra gennem Elvdalen til Indlandsisen. 
Fjorden er c. 2 km bred ved Mundingen, men udvider sig betydeligt, enkelte 
Steder til det dobbelte, længere inde. Navnet skyldes de utallige Rengevirer, 
der findes overalt 1 Fjordgebetet og stammer fra tidligere Tiders hensynsløse 
Jagt, eller er fældede Horn af de utallige Renhjorder, der engang strejfede om 
1 disse Egne. 
Fjorden danner en vældig Bue med Aabningen mod Syd og. afsætter store 
Forgreninger, der skærer sig ind i den nordlige Landsdel, medens Sydsiden kun 
har enkelte Smaabugter, der alle ligger i den ydre Del af Fjorden og i skraa Ret- 
ning gaar ind i Kysten, saa at de kun er skilt fra Fjorden ved smalle Halvøer. 
Den yderste af Indskæringerne, Tiggak (Sælhundehannen), c. 18 km indenfor 
Fjordmundingen, er ret bred med store Smeltevandsaflejringer i Bunden; der- 
efter følger Eralugärssuit (Stedet med de mange Laks), der har en Lakseelv, 
som gennem en snæver Dal afvander en betydelig Sø bagved, Depotbugten, 
hvis Pynt er dækket af vældige с. 70 m høje Lerskrænter, og umiddelbart, hvor 
Fjorden svinger mod SØ. ved Landsdelens nordligste Punkt, ligger den dybeste 
af Indskæringerne, Nagssugtök, der efter Sigende har givet Fjorden Navn. 
Fjordens Omgivelser er ret lave, navnlig omkring Mundingen, saa at Landing 
er mulig adskillige Steder, og kun i Egnen ved de omtalte Bugter træffes høje 
Partier med maleriske Fjælde, af hvilke dog ingen naar over 600 m.s Hojde. 
Efterhaanden som man trænger ind i Fjorden, antager Vandet lidt efter lidt 
en grønlig Farve, der bliver mere og mere mælket, jo nærmere man kommer Elven. 
Det. skyldes de Partikler, denne fører med sig fra Indlandsisen, og dette kan 
iagttages 1 alle Fjorde, der optager Bræelve i sig. Den, der udmunder i Bunden 
af Strømfjorden, har flere Grene, men er vandrig og sejlbar med Konebaade paa 
største Delen af Strækningen til Indlandsisen, Grønlænderne, der søger herind 
for Rensjagtens Skyld, plejer dog at stoppe op ved Umivik, midtvejs mellem 
Elvmundingen og Isen, men deres Tal er nu yderst ringe, sammenlignet med tid- 
ligere Tid, da talrige Konebaade baade nord- og sydfra søgte ind til disse vildt- 
rige Egne mest for Rensjagtens Skyld, men ogsaa for at indsamle Dun og Æg 
fra de utallige Ederfuglereder, der navnlig fandtes paa den lille Ø Kumagtit (Luse- 
stedet) skraat over for Sånerut. Nu er Rensdyrene stærkt formindsket, og Eder- 
fuglene er næsten helt forsvundet. Den brede Dal, Elven gennemstrommer, er 
efterhaanden fyldt med Aflejringer, som danner en flad Slette hen til Foden af 
de smukke grønklædte Fjælde. Den bestaar for største Delens Vedkommende 
af Sand og Grus og gaar jævnt over i Fjorden, saa at store Strækninger falder 
tørt med Lavvande. 
