HOLSTEINSBORG DISTRIKT 19 
Inden for Yderkysten gør Jordbundsforholdene og Højden over Havet vel 
deres Indflydelse gældende, men hvor gunstige Betingelser, især Læ, Solvarme 
og Fugtighed, iøvrigt er til Stede, træffer man næsten overalt en frodig Plantevækst, 
der tiltager i Yppighed, jo længere man fjærner sig fra Kysten. 
Betydelige Fjældstrækninger, særlig saadanne, som paa Grund af deres Form, 
ringe Forvitringsevne eller stærke Afslibning ikke dækkes af Muld, er ofte ganske 
nøgen eller overtrukket med en Skorpe af Laver. 
I Holsteinsborg Distrikt kommer den frodige Vegetation Yderkysten nærmere 
end i adskillige sydligere Egne, hvor der ikke som i Holsteinsborg Distrikt findes 
Kystfjælde, der hindrer den kolde Havgus i at stryge ind over Landet, men paa 
den anden Side er der i dette Distrikt, der har betydelige Fjældhøjder, en paa- 
faldende Aftagen af Frodigheden opefter, og betydelige Strækninger er dækket 
af Fjældmarksvegetation. 
Af Yderøerne er enkelte næsten ganske blottet for Plantevækst, eller denne 
er indskrænket til en ringe Bevoksning særlig af Græs, fremmet ved Ekskrementer 
af Fugle, hvor disse yngler i større Mængde, men i Almindelighed træffer man en 
sparsom Vegetation af Lyng, som dog sjældent danner et sammenhængende 
Tæppe, samt enkelte andre særlig haardføre Blomsterplanter, nogle Lavarter og 
talrige Mosser. _ 
Allerede paa de indre Øer og selve Kystlandet danner Lyngheden, der i 
meget minder om Hedestrækninger i Danmark, et tæt Tæppe af Krækkebær- 
lyng, en Del Mosebøller, ganske enkelte lave Dværgbirk, nedliggende Pil og andre 
Blomsterplanter med jævne Overgange til Star- og Moskær. Humusdannelsen 
er i Reglen ringe. Undergrunden bestaar for største Delen af Sand og et sam- 
menfiltret Væv af ikke forraadnede Planterødder. Her findes ogsaa en Del Tørv, 
men af ringe Dybde. 
Efterhaanden som man fjærner sig længere fra Kysten, forandres Lyng- 
heden, idet Krækkebær træder stærkt tilbage, og i de luneste Dalstrøg i Lan- 
dets Indre er Smaabuske de mest fremtrædende Planter, saasom Dværgbirken, 
Mosebollen, Ledum palustre, sjældnere Enen samt Cassiope og enkelte andre Blom- 
sterplanter. Af de nævnte er snart den ene, snart den anden stærkest fremherskende, 
hyppigst forekommer dog den stærkt duftende Ledum og Dværgbirken, saaledes 
i Itivnek, hvor den sidstnævnte danner et tæt Smaabuskads paa over 1 m’s Højde. 
Paa tørre Steder, saaledes i Bunden af Avatdlek, er deudstrakte Moræneaflejringer 
dækket af den lille fintformede Rhododendron, der staar saa tæt, at Jordbunden 
er helt farvet af dens smukke violette Blomster, afvekslende med Cassiopes 
hvide Blomsterdække, der har en Blomsterrigdom, som er saa tæt, at den kan 
minde om Skovbunden i en dansk Bøgeskov om Foraaret. 
Men Hedevegetationen er dog alligevel ofte blandet med Revling, og denne 
Plante er intetsteds helt fortrængt, selv i de indre Fjordarme, medens den saa 
godt som slet ikke findes længere sydpaa i Godthaab Fjordens luneste Strøg, hvor 
den først træffes i betydelig Højde over Havet. Jævnsides Hedens forskellige 
Buskvækster træffes Pilen, der, hvor den findes og særlige Betingelser, navnlig 
9% 
