30 HOLSTEINSBORG DISTRIKT 
Fangsthuse findes adskillige Steder i Distriktet, saaledes ved Kangår- 
ssuk (tilhørende Holsteinsborgere), paa Manitsorssuak og ved Ikertör’s Munding 
(Kerrortussokere), samt paa Sarfånguakslandets Nordside (Sarfånguakere). Me- 
dens Befolkningen i de sydligere Distrikter i Reglen enes om Benyttelsen af saa- 
danne Huse, som de ejer i Fællesskab, har Fangere i Holsteinsborg hver sit Fangst- 
hus, bygget som et lille Vinterhus, men i Reglen med kortere Husgang. 
Hustomter og forladte Bopladser. 
Enhver Bebyggelse i Landet baade før i Tiden og nu til Dags er anlagt ude- 
lukkende med Fangsten for Øje. Til Boplads vælges derfor fortrinsvis saadanne 
Steder, som de store Sæltræk passerer forbi, og for ogsaa at udnytte Vinterfang- 
sten paa Fjordsæler tages der yderligere Hensyn til, at der er nem Adgang til 
en Fjord, hvorfor Bostederne hyppigst anbringes enten i Mundingen af en saadan 
eller i dennes umiddelbare Nærhed. Muligheden for et godt Fangstudbytte for- 
øges yderligere, hvis Pladsen ligger ved et større indenskærs Bassin, der er be- 
skyttet mod Søen ved foranliggende Øer, i Læ af hvilke Fangsten kan drives 
uden at generes af høj Søgang, men ogsaa saaledes beskaffen, at det ikke altfor 
let dækkes af Tyndis. i; 
Bopladser og enkeltliggende Huse eller Tomter deraf findes derfor næsten 
overalt, hvor alle eller nogle af disse Betingelser er tilstede. Det er indlysende, 
at en Del af Befolkningen, efterhaanden som denne formeredes, maatte tage 
til Takke med Bosteder, hvor Betingelserne for Sælfangsten var mindre gunstige, 
men hvortil der knyttede sig andre Fordele saasom et godt Fiskeri, Renjagt о. |. 
Det gælder dog som Helhed, at Befolkningen paa saadanne Steder udnytter - 
de store Sæltræk ved at flytte ud paa Fangstpladserne, naar Klapmydsen eller 
Sortsiden indfinder sig. En nærmere Undersøgelse af de gamle Hustomter viser, 
at Grønlænderne i Tidens Løb har benyttet forskellige Hustyper. At beskrive 
hver enkelt af disse og gøre Rede for Gangen i Udviklingen tillader Pladsen imid- 
lertid ikke, og man skal derfor indskrænke sig til følgende: 
De først indvandrede Eskimoer benyttede udelukkende smaa indtil 3 m 
lange Huse, der nedgravedes i en Dybde af 1—1,5 m og var forsynet med en 
ganske lav Stenbriks og Husgang af den Form, der kaldes torssôk. Den udmun- 
dede midt paa Facaden under en lille Tarmskindsrude og var i Modsætning til 
den almindelige af Græstørv opførte Husgang, pdx, nedgravet og dækket med 
flade Sten oventil. Den havde altsaa nærmest Form som en Stenkiste, og for at 
komme lettere ned i den var den yderst ude forsynet med to Trin, der førte ned 
til dens Bund. Højden var saa ringe, at man maatte krybe gennem Torssöken 
paa alle fire. 
Huse af denne Type findes derfor kun paa Steder, hvor Forholdene tillader 
en Nedgravning i Jorden, altsaa paa Moræner og Smeltevandsaflejringer og derfor 
hyppigst paa Fastlandskysten, men i alle Tilfælde paa vel beskyttede. Steder 
indenfor Øerne med let Adgang til en Fjord og heldigt beliggende for Sæltrækket. . 
