HOLSTEINSBORG DISTRIKT 37 
Større økonomisk Betydning fik Ederfuglejagten først, da Styrelsen i 1903 
bestemte sig til at overtage den saakaldte Trafik med Ederfugleskindstæpper, 
som driftige Funktionærer havde oparbejdet. Tæpperne fremstilles i 3 Sorter, 
Nr. 1: 48 Skinds Brysttæpper med en Kant af grønne Halse, Nr. 2 af samme 
Størrelse med Kant af anden Farve og Nr. 3: 20 Skinds Bryst- eller Rygtæpper. 
Gennemsnitsindhandlingen i 1905—06 var 62 Tæpper, i 1917—19: 178 Stk., 
mest af 3. Sort, til en Værdi af 2146 Kr. gennemsnitlig pr. Aar. De fleste Tæpper 
indhandles ved Kolonien og Kerrortussok, for hvis Befolkning Trafikken har 
stor økonomisk Betydning, da den drives i Vintertiden, naar Indtægterne er 
smaa og Ernæringsforholdene mindre tilfredsstillende, men Fuglebestanden kan 
ikke i Længden taale den stærke Udtynding, og denne Trafik gaar ligesom Rens- 
dyrjagten og Dunproduktionen sin sikre Undergang i Møde. Desuden forringes 
Kvaliteten Aar for Aar ved Kvindernes ligegyldige Behandling af Skindene. 
Fiskeriet er dog næst efter Sælfangsten langt det vigtigste af alle Erhverv 
og bidrager mere til Befolkningens Underhold i dette end i noget andet Distrikt 
i Sydgrønland, men da Fisk eller rettere visse Arter deraf kun har været Gen- 
stand for Indhandling siden 1903, blev Erhvervet før den Tid hovedsagelig kun 
drevet, naar der ikke fandtes Sødyr. Rink sætter Erhvervet meget lavt og gør 
gældende, at det kun drives af Drenge og gamle Folk, og at Overgangen fra Sæl- 
fangst til Fiskeriet fører til Fattigdom og Elendighed. Denne Opfattelse er dog 
næppe helt rigtig for Holsteinsborgs Vedkommende, idet Befolkningen i dette 
Distrikt altid. har drevet Helleflynder- og Laksefiskeriet foruden Angmagssatind- 
samlingen, saalænge der om Sommeren var nogen Mulighed for disse Erhverv. 
En Del af Fisken tørres, navnlig Angmagssatten, som enhver Erhverver 18. 
Traditionen er pligtig at indsamle i passende Mængde til Vinterforraad. 
Hænder det nu, at Vinterfangsten slaar fejl, eller Forraadene ikke strækker 
til, er det atter Fiskeriet, som Grønlænderne maa ty til, og efterhaanden, som 
Sælfangsten giver ringere og ringere Udbytte, er dette tilsidst for enkelte Bo- 
pladsers Vedkommende blevet Hovederhvervet, navnlig i Fjordene, hvor der 
findes rigeligt med Havkatte, Rødfisk, Uvak og tildels Torsk, saa at Befolk- 
ningen aldrig behøver at mangle Føde. If. en Opgørelse tog.en Fisker paa et Aar 
224 Havkatte, der gennemsnitlig vejer 20—25 kg pr. Stk., foruden adskillige 
andre Fisk. 
I Aaret 1903 overtog Styrelsen den af danske Funktionærer oparbejdede 
Laksetrafik, og efter en Del Forsøg iværksatte man senere tillige Indhandling 
af Torsk, Helleflynder og fra 1918 endelig af Uvak, der dcg atter er opgivet. 
Hermed er Erhvervets Stilling væsentlig forandret og giver Befolkningen større 
kontant Indtegt end selve Sodyrfangsten. Hvad Indhandlingen af Laks an- 
gaar, da kommer denne kun ganske faa Erhververe til gode. Fiskeriet kræver 
et stort Apparat med Transport af Salt, Tønder m. m. og kan derfor kun drives 
med Udsigt til Fortjeneste ved de største Elve. 
I Femaaret 1905—09 gav det gennemsnitlig 186 Tdr., men da Fiskerne 
spærrer Elvene enten med Stengærder eller Garn og derved hindrer Fisken i at 
