HOLSTEINSBORG DISTRIKT 45 
Overalt har disse Forhold medført, at Skindklæderne er saa godt som for- 
svundet og erstattet med europæiske Tøjvarer, grønlandske Telte er de fleste 
Steder afløst af Stoutstelte, og Konebaadenes Antal er indskrænket betydeligt, 
saaledes 1 Holsteinsborg Distriktet fra 14 i 1864, hvilket gennemsnitlig giver 39 
Individer pr. Baad, til 10 i 1917 eller 70 Personer pr. Konebaad. Dog haves en 
Del Træfartøjer, men de er mindre egnede til Fangstrejser. 
Uagtet Befolkningen saaledes kun forbeholder sig det de ee 
Antal Skind til eget Brug, er Produktionen deraf dog efterhaanden blevet saa 
ringe, at der 1 de sidste 3 Aar, 1915—17, kun er indhandlet gennemsnitlig 57 
Skind aarlig mod 882 1 1890—99 og с. 1500 i 1846—50. I 1918 indhandledes endog 
kun 8 Skind. Der produceres saaledes praktisk talt intet Overskud af Skind til 
Salg i Butikken, skont Gronlændernes Forbrug er bragt ned paa et Minimum 
af næppe 3 Skind pr. Individ aarlig og ikke kan synke yderligere, da Skindene 
anvendes til Fodtøj, Kajakker og Konebaade, som ikke kan fremstilles af andet 
Materiale. Iøvrigt henvises til Tabel А (Side 34). 
Hvad Spækket fra Sodyrfangsten angaar, sælger de Indfodte næsten alt, 
hvad de producerer, uden, som det er Skik i Julianehaab Distrikt, at hengemme 
det nodvendigste Kvantum til Vinterbrug, og da Befolkningen er ret ligegyldig 
med Hensyn til Indsamling af Brændsel til Opvarmning af Husene, er disse ofte 
hel- eller halvkolde, selv i den strængeste Vintertid. 
De Vilkaar, hvorunder Grønlænderne levede, var saaledes i Tidens Løb blevet 
meget daarlige, fordi Forbruget af Proviant og Nydelsesmidler efterhaanden over- 
steg Befolkningens økonomiske Evne, der tilmed forringedes i samme Forhold, 
som Antallet af Jagtdyrene tog af. Da en økonomisk Genrejsning paa Basis af 
de hidtil fulgte Principper med Sælfangsten som det eneste eller i al Fald væsent- 
ligste Erhverv hermed efter Styrelsens Opfattelse syntes udelukket, bestemte 
denne sig til at drage forskellige Produkter, der hidtil ikke havde været Genstand 
for Omsætning, ind under Monopolhandelen. Dette skete vel saaledes nærmest 
for at ophjælpe Befolkningen økonomisk, men Styrelsens Beslutning, der 1 Tidens 
Løb vil kunne medføre en Omlægning af hele Erhvervslivet i Sydgrønland, 
synes ogsaa dikteret af Ønsket om at bringe Balance i Handelens Regnskab, der 
siden 1884 gennem en Aarrække har givet Underskud. 
De saakaldte Bierhverv, der blev inddraget under Monopolhandelen, var 
fra Aaret 1903 Ederfugleskindstæpper og saltede Laks, hvortil senere føjedes 
Helleflynder, Havtorsk, Uvak og Skællaks. 
| Eksportfiskeriet drives kun i Sommermaanederne Juni—Oktober (inklusive) 
og griber saaledes tilsyneladende kun en Tid af Aaret ind i det nationale Erhverv, 
r 
men da Fisken betales med følgende ret høje Priser: Helleflynder 10 Øre og Torsk 
6 Øre pr. kg mod 10 Øre pr. kg Spæk, kan Fiskeriets Indvirkning paa Sælfangsten 
allerede spores gennem en svigtende Interesse for det nationale Erhverv hos de 
unge, der i stigende Grad undlader at anskaffe Kajak eller forsømmer at opøve 
sig i Brugen af denne. Dette er saa meget mere uheldigt, som Indtægten af Fiske- 
riet, selv om det giver god Fortjeneste i Fiskesæsonen, dog er for ringe til, at Gron- 
