HOLSTEINSBORG DISTRIKT : 55 
Ved Aabenvands-Garnfangst efter Atak om Efteraaret anbringes et 
stort Selgarn ud fra Land paa saadanne Steder, hvor Flokkene i Almindelighed 
passerer, men denne Fangstmetode anvendes kun af ganske enkelte Gronlendere. 
Fangstdeling. Kajakfangsten er i alleregentligste Forstand en Enkeltmands- 
fangst, men dog er Grønlænderne oftest to eller flere i Følge, og naar en af dem 
har harpuneret et Sodyr, iler de andre til for at sikre Byttet, som i saa Fald deles 
efter visse Vedtægter mellem Fangeren 9: den, der først saarer Dyret, og hans 
Medhjælpere i den Rækkefølge, hvor de lænser dette. Disse Vedtægter er i 
Hovedsagen ens over hele Distriktet, men der har dog i Tidens Lob udviklet sig 
visse lokale Særbestemmelser. 
Af Hvidfisk har Fangeren altid Ret til den Del af Kroppen, der ligger mel- 
_ lem Spidsen af Lufferne, naar disse lægges fladt langs Fiskens Sider, Halen, 
Halvdelen af Stjærten og den ene Luffe. Resten af Dyret deles efter Regler, der 
er lidt forskellige paa de enkelte Pladser. Ved Kolonistedet faar 1. Hjælper saa- 
ledes Halvdelen af Stykket fra Øret til nedenfor Lufferne samt den ene Luffe, 
2. Hjælper Hovedet, medens de øvrige Hjælpere deler Resten af Mellemstykket 
og den halve Stjært — et Hvalfangerudtryk, der betegner Halefinnen af Hvalerne. 
Ved Kerrortussok har 1. Hjælper kun Ret til en mindre Del af Mellemstykket, 
regnet fra Midten af Ryggen til under Luffen denne iberegnet, 2. Hjælper faar 
den øverste Del af Hovedet, 3. Hjælper Underkæben, og begge har sammen med 
de andre Hjælpere Ret til lige Deling af Mellemstykket о. s. fr. 
Ved Fangst af Klapmyds og Hvalros samt 1 Reglen Remmesælen tilkommer 
der Fangeren alt Spæk og Skind uden Undtagelse, medens 1. og 2. Hjælper deler 
Kødet af Baglufferne og 2 Ryghvirvler, de øvrige Hjælpere faar noget af Rib- 
benene, men Parteringen er iøvrigt lidt forskellig. 
I Sarfånguak Kommune følger man saaledes den Regel at give 1. Hjælper 
den ene Forluffe, 2. Hjælper den ene Bagluffe og Halen. 
Andre Sæler deles ikke. 
Det er ligeledes almindelig Skik at uddele lidt Kød og Spæk til alle Husene, 
navnlig paa de smaa Pladser, men er Fangsten i Øjeblikket god, nøjes man dog 
med Kød. Ved de fleste Steder faar Børnene paa Pladsen hver en Flensebid, 
et Stykke Hud med paasiddende Spæk udskaaret af Bugen. 
Landjagt. Rensdyr jages nu kun med Riffel, idet Grønlænderne strej- 
fer ind gennem Jagtterrainet. Undertiden bæres Kajakker og Konebaade over 
fra Sø til. So inde i Landet, dels for at lette Transporten af Kødet, dels for at af- 
søge den Del af Landet, der ligger Bredden nærmest. 
Ræven tages iFælder eller spores og skydes. Har den søgt Le i Rouser, jages 
den ud ved Hjælp af løse Skud ind mellem Stene. Undertiden skydes den i Maane- 
skin, naar den om Aftenen eller Natten søger Føde langs Stranden, eller ryges 
ud paa de Steder, hvor den har gravet sig Huler i Jorden. 
Fuglejagt. Fugle skydes i Almindelighed med Haglbøsse, Lomvien tages 
dog undertiden med Pil, men denne Fangstmetode gaar mere og mere af Brug. 
I Fjordene fanger man Maager og Tateratter ved Hjælp af en Snare (agdlorar- 
