88 HOLSTEINSBORG DISTRIKT 
ham midtvejs mellem Cap Walsingham og Simiutak ind mod den isfri Kyst og | | 
saa en forreven spidstakket Bjergkæde mellem to fremspringende Forbjerge, 
af hvilke han kaldte det sydligste, identisk med Kingatsiak, Queen Annes Cape 
til Ære for Dronningen, det nordligste, Kangärssuk (67°4’), Queen Sophias Cape 
efter Enkedronningen, medens det højeste Fjeld i Klippelandet, det 3250 Fod 
hoje Kåkatsiak (66°35’) efter Skibschefen fik Navn af Mount Cunningham. 12. 
Juni løb Skibene ind 1 Itivdlex (66°33’), som kaldtes Kong Christians Fjord, 
hvor de ankrede først ved en © straks inden for Hukken paa Nordsiden (Itivdlexs 
Udsted eller Itivnera). Han skiltes da fra Cunningham, men var næppe bleven 
alene med den af ham førte Pinke, før han overfaldtes med Pileskud og Sten- 
regn fra Grønlænderne, hvorfor han søgte Ly i en god Havn, kaldet »Danmarks 
Havn«, nærved Vestspidsen af den langagtige Halvø Tunungassok (den bortvendte), 
der danner en Fjordarm, vendt mod Øst, altsaa bort fra Havet, modsat de andre 
Smaafjorde 1 den store Itivdlek Fjord. Sandsynligvis er denne Havn identisk 
med Bugten Agdlagartagdlip Kangerdlua a: Bugten med det.skrevne, hvilken 
Betegnelse skyldes de mange, her indristede Navne af Hvalfangere fra ældre 
‚ Tid. Herefter gik han nordpaa ind i en Fjord, der maa vere Sondre Kangerdlu- 
arssuk, og som han kaldte Cunninghams Fjord. Sundene mellem Øerne, der ind- 
snevrer Fjorden, kaldte han henholdsvis Kattesund, Grønsund og Mussel (Mus- 
ling) Sund. Efter et Par Dages Ophold her styrede han ind i en stor Fjord, som 
den ombordværende danske Styrmand kaldte Pustervig, uden Tvivl identisk 
med Isortok og den samme, der i det 18. Aarhundrede lød Navnet Pustefjorden 
(af Hall senere omdøbt Prins Christians Fjord). Fra sin Opdagerfærd nordefter 
til 68°35’ vendte han atter tilbage til Søndre Kangerdluarssuk, hvor han fandt 
»udi et Bjerg kosteligt Malm«, — vel det samme som H.C. Glahn 1768 kalder Bly- 
bjerget ved Kangerdluarssuk — løb derefter ind i en Fjord, til Ære for Rigsraad . 
Henrik Ramel kaldet Ramelsfjord, sikkert identisk med Amerdlok Fjorden, og 
i en sydligere, som benævntes Skagbofjorden, vel identisk med Ikertök, hvor han 
rejste tre Varder. — 7. Juli naaede han atter »Danmarks Havn« og genfandt 
her, efter et forud aftalt Vardesystem, Skibschefen Cunningham for Anker ved 
Øen »Trost Eiland«, Kekertarssuatsiak, hvorefter Skibene styrede hjem. Paa den 
næste Ekspedition 1606 med Lindenov som Admiral over 5 Skibe var Hall atter 
Lods; den løb ind ved Søndre Kangerdluarssuk, hvor den af Hall omtalte Sølv- 
ertsmine laa; man brød en Mængde: Erts og røvede fem indfødte med deres 
Kajakker, af hvilke den ene endnu er bevaret 1 »Schiffergesellschafts« Lokale 1 
Lübeck. Paa den fjerde og sidste Rejse Hall foretog 1612, udsendt af et Konsortium 
af engelske Storkøbmænd i den Hensigt at etablere en Handel paa Grønland, 
var han baade Leder og medinteresseret. Et Hovedmaal for Ekspeditionen var 
ogsaa at udnytte den nævnte, formentlige Sølvmine, som den ombordværende 
Ekspert erklærede at være Kaliglimmer. Efter denne Skuffelse roede Hall 
op i Ramelsfjord, hvor han blev dræbt af en Grønlænders Pileskud og blev be- 
gravet paa en af Yderøerne. Hans Grav er afsat paa Grønlandskortet 1832, men 
kun i Følge en ganske løs Gisning. 
