SUKKERTOPPEN DISTRIKT ‘ 109 
Norddistriktet. Gnejsen er den almindeligst forekommende Bjærgart i 
denne Del af Kolonidistriktet og optreder, saavidt Landet kendes, overalt inden- 
for Sermingnak. Som det ofte er Tilfældet med Omraader af denne Art, er Fjæl- 
dene gennemgaaende ret stærkt afslebne med bløde, bølgende Konturer, men Land- 
skabets Karakter er dog mere storslaaet og Linierne storre end i det typiske smaa- 
bakkede Gnejsterræn, der f. Eks. forekommer i Syddistriktet. 
Lagenes Strygningsretning er SV.—N®. eller V.—®. Gnejsen er stærkt fol- 
det, snart med nordligt, snart med sydligt Fald. Asbest, Talk, Straalesten og Veg- 
sten er paavist 1 Egnen omkring Ydre Кйоззиак, og Kobberkis findes adskillige 
Steder. 
Den hoje vestlige Del af Distriktet omkring Fjordmundingen og indefter 
bestaar for største Delen af Granit med store Gange af Gronsten, der i Egnen om- 
kring Kaxkortorssuak tegner sig som mægtige, mørke Striber 1 den graa Fjeldveg, 
‘ved hvis Fod Forvitrings- og Spalteaflejringer ligger ophobede i veldige Dynger. 
Glaciale Dannelser. Ligesom i Holsteinsborg Distrikt træffer man 
overalt Spor af tidligere Isdække. Moræner synes dog ikke at forekomme i paa- 
faldende Mengde undtagen paa Fjordens Nordside ner den inderste Fjordarm. 
Paa Toppen af Nunatakken Isordlerssuak с. 375 m over det nuværende Isdække 
viser Tilstedeværelsen af afrundede Sten og Morenegrus, at Nunatakken tidligere 
har veret dekket af Indlandsisen. 
Smeltevandsaflejringer med Terrassedannelser findes, som foran 
omtalt, i alle Vige paa Fjordens Sydside og strækker sig herfra langt ind i Landet, 
men størst Interesse knytter sig dog til Elven i den inderste, sydlige Fjordarm, 
I. Kûgssuak, hvis Omgivelser frembyder ethvert af de Udviklingstrin, en typisk 
Bræelv gennemløber, efter at Isen Вал trukket sig tilbage. 
I sit nedre Løb flyder Elven. gennem en nogle Kilometer bred Dal med en 
aldeles plan Slette, hvori Vandløbet har skaaret sig et 30—40 m dybt, 1—1,5 km 
bredt, flodlignende, men grundet Leje med bratte Skrænter, dannet af de samme 
Bestanddele, som i Øjeblikket bundfælder udenfor Elvmundingen, d. v. s. fint Ler 
og Grus iblandet Muslingskaller. 
Det synes derfor utvivlsomt, at Dalen tidligere har været en Fjordarm, og at 
Sletten er gammel Havbund, aflejret foran Elvmundingen paa en Tid, da denne 
laa længere inde, og senere kommet til Syne, da Landet hævede sig. Paa den saa- 
ledes dannede Slette har Kærdannelser senere pletvis aflejret et 0,75—1 m tykt 
fast Tørvelag, hvori. der er fundet Takker af Rensdyr, og over dette hviler et 
_ Grus- og Sandlag omtrent af samme Tykkelse og rimeligvis opstaaet ved Udskyl- 
ninger fra Dalens Randfjælde og ved Sandflugt. 
En halv Snes km ovenfor Elvmundingen udvider Dalen sig, Landet bliver 
jævnt og overskueligt med talrige Terrasser paa begge Sider af Elven. Disse Ter- 
rasser indeholder Ansamling af de Ler- og Grusmasser, Elven fører med sig fra 
Indlandsisen og aflejrer langs Bredden under sine periodiske Oversvømmelser. 
Efterhaanden som Elven skærer sig dybere ned i Undergrunden, formaar den ikke 
at oversvømme det Terræn, som ligger Elvlejet fjærnere. Disse Strækninger 
