110 SUKKERTOPPEN DISTRIKT 
dækkes da lidt efter lidt med Vegetation, som giver dem Fasthed til at modstaa 
Elven, som nu kun formaar at bortskylle og jævne de Dele af Bredden, som lig- 
ger denne nærmere, bistaaet heri af Vandløbets Tilbøjelighed til stadig at for- 
andre sit Løb. Paa den Maade opstaar Terrassens forskellige Trin, af hvilke de, 
der ligger Elven nærmest, har en begyndende Vegetation og ligger lavere end 
de fjernere med en kraftig Bevoksning. Hvorlangt Havarmen 1 sin Tid er naaet 
ind i Landet, og hvormeget dette har hævet sig, kan ikke med Sikkerhed afgøres, 
men Hævningen har næppe været under 70—80 m. 
I denne Egn findes ogsaa smaa Klitter, der i Reglen er bevokset, men sy- 
nes stadig at skifte Plads, idet man hyppigt træffer Pilebuske, hvis Rødder er 
blottede derved, at Grunden er oprevet og borthvirvlet af de stærke østlige Storme, 
som danner dybe, aflange Furer i det fine Grus. 
Baade i denne og i den nordlige Elvdal har Vinderosionen udhulet fremstaa- 
ende Klippeblokke, hvorved de har faaet et ejendommeligt Udseende, og i Elv- 
mundingerne her samt i Sarfartök findes talrige Lerkonkretioner dannede omkring 
forskellige Bestanddele og med mange Aftryk af Angmagssatter, der fremkommer, 
naar disse Smaafisk ved indtrædende Lavvande efterlades paa grundede, lerede 
Steder og ved at arbejde sig ind i Leræltet skaber Betingelser for saadanne Dan- 
nelser. 
Midterdistriktet. Hele den indre Del heraf er saa godt som ukendt. Langs 
Kysten er de eruptive Bjærgarter almindeligst fremherskende. Graniten er ofte 
rødlig med Feldspat af samme Farve, hyppig isprængt Granat og undertiden med 
Lag af Hornblendeskiter. Et enkelt Sted er der fundet Olivin forvitret som Sand, 
nemlig paa Vestsiden af Ikerasårssuk ved Evighedstjorden. 
Glaciale Dannelser. Morænelignende -Aflejringer forekommer paa tal- 
rige Steder 1 dette Omraade, hvor Isen endnu er i fuld Virksomhed, og talrige 
Gletschere skyder sig fra den før omtalte mægtige Højfjældsis ud til alle Sider, med- 
førende Grus og Sten, som man derfor finder aflejrede i alle Dalstrøg foran og ved 
Foden af Gletscherne. At angive Grænserne for Højfjældsisen og de fra denne 
udskydende Gletschere, vilde føre for vidt, og man skal derfor kun oplyse, at de 
lettest tilgængelige og største Moræner findes i Dalen paa Østsiden af Ikamiuts 
Kangerdluarssuk. ” 
Paa flere Steder ser man tydelige Beviser for, at Landet har hævet sig. Gamle 
Strandvolde kan saaledes iagttages paa enkelte af Øerne, og i et lille Dalstrøg bag 
Bopladsen Kangerdluarssuk ved Stedets Kirkegaard er der store DN. af Musling- 
skaller, nogle faa Meter over Havet. 
Syddistriktet, hvis Nordgrænse omtrent ligger mellem Amarkok og Kan- 
gerdluarssuk, er betydelig lavere end Midterdistriktet, særlig i den allersydligste 
Del, der er stærk isskuret med talrige, kraftigt tegnede Skurstriber og bløde jævne 
Konturer. Krystallinske Skifre er de almindeligst forekommende Bjærgar- 
ter i den nordligste Del omkring Kolonistedet og i Egnen Øst herfor, hvor Gnejsen 
