SUKKERTOPPEN DISTRIKT ; 121 
Europæernes Ankomst til Landet bidrog i nogen Grad til at ændre disse For- 
hold, idet deres Begærlighed efter visse Produkter, som Grønlænderne oprindelig 
ikke benyttede, eller hvoraf de kun producerede til Husbehov, medførte, at Fan- 
gerne ogsaa kastede sig over andre Erhverv. Men medens Administrationen greb 
voldsomt ind i Grønlændernes Erhverv i Holsteinsborg Distrikt ved at bevæge 
Befolkningen til at tage Del i Hvalfangsten, fik de Indfødte, der var bosat i 
Sukkertoppen Distrikt, Lov til at skøtte sig selv, efter at et Forsøg paa at drive 
Hvalfangst fra Kolonien, der i 1781 flyttedes fra Kangåmiut, netop med denne 
Fangst for Øje, var mislykket. 
Sødyrfangsten har derfor været drevet uden Indgreb fra Administrationen, 
Side om Side med de nye Erhverv, der efterhaanden indarbejdedes saaledes, at 
Forskydningen er foregaaet jævnt og uden Forstyrrelser; men paa den anden 
Side har de nye tilkommende Erhverv, særlig Lakse-, Helleflynder- og Torske- 
"fiskeriet ikke haft den samme indgribende Betydning som i Holsteinsborg Distrikt, 
hvor de Indfødte næsten alle uden Undtagelse deltager i Fiskerierne, medens 
kun en ringe Procentdel af Sukkertoppen Distrikts Befolkning giver sig af her- 
med. Aarsagen hertil er, at Sælfangsten, i Forbindelse med de øvrige oprindelige 
Erhverv, hidtil har givet et tilstrækkeligt Udbytte, og først i de allersidste Aar 
sporer man en saa stærk Nedgang i Sødyrfangsten, at dette vistnok efterhaanden 
vil tvinge Befolkningen til at tage mere Del i Eksportfiskeriet, som de hidtil har 
_ vist ringe Interesse. : 
Sødyrfangst. Til Bedømmelse af Sødyrfangsten i de sidste Hundrede 
Aar henvises til omstaaende Tabel А med Oversigt over Fangelister og Produk- 
tionen m. m. 
Hvad Fangelisterne angaar, da viser disse, naar undtages den abnorm gun- 
stige Fangstperiode 1 1896—1900, en jævn og stadig Nedgang fra gennemsnitlig 
4521 Sæler i 1876—80 til 3112 Sæler aarlig 1 Perioden 1913—17. Beregnet pr. 
Individ er Nedgangen i Løbet af de forløbne 37 Aar ca. 42 °/o, nemlig fra 5 Sæler 
pr. Individ i den første til 2,9 Sæler i den sidste Periode. 
Det følger af Sagens Natur, at Spæk- og Skindindhandlingen i Sammenlig- 
ning hermed ikke danner en fuldt saa paalidelig Maalestok for Udbyttet af Sødyr- 
fangsten som Fangelisterne, men paa den anden Side ved man, at Befolkningen 
tidligere brugte betydelige Kvanta Spek til Opvarmning af Husene, der nu i ret 
stort Omfang er forsynet med Ovne, ligesom Skindforbruget dengang var større, 
idet Konebaade, Skindtelte og Skindklæder senere i stor Udstrækning ombyttedes 
med danske Fabrikata. Man kan derfor med ret stor Sikkerhed gaa ud fra, at Sø- 
dyrfangsten i de sidste 90 til 100 Aar 1 det mindste er gaaet tilbage i tilsvarende 
Omfang, som Indhandlingen viser. | 
Til Vurdering heraf har man dels Spækindhandlingen, der — naar bortses 
fra det sidst anførte Aar — er gaaet ned med 50°/o , idet Indhandlingen pr. Indi- 
vid i 1826—30 udgjorde 1,1 Td. mod 0,55 Td. i Perioden 1913—17, dels Skind- 
indhandlingen, som er reduceret med ikke mindre end 95 °/o og i Øjeblikket er 
saa ringe, at Produktionen heraf praktisk talt er ophort, idet Gronlænderne nu 
