SUKKERTOPPEN DISTRIKT i 128 
ikke erhverver stort mere, end hvad de selv har Brug for til Fremstilling af Kajak- 
ker, Konebaade, Fodtøj о. 1., men næsten intet Overskud, der kan afhændes til 
Handelen. En Sandsynlighedsberegning, som det vilde føre for vidt at dokumen- 
tere her, lader formode, at Nedgangen i Sødyrfangsten maa sættes til hen imod 
60 °/, i de sidste 90 Aar. 
Den betydelige Forskel mellem Nedgangen i Produktionen af Spæk og Sæl- 
skind skyldes altsaa den Omstændighed, at Spækket, som omtalt foran, ikke 
mere bruges til Brændsel i samme Omfang som tidligere, men den allerstørste Del 
af Produktionen afhændes nu til Handelen, hvilket ikke lader sig gøre for Skin- 
denes Vedkommende, da disse maa holdes tilbage til Fremstilling af Fangstred- 
skaber о. 1. 
Udover de Kvanta Spæk og Skind, som afkøbes Grønlænderne, har Handelen 
i Tidens Løb forøget Produktionen betydeligt ved selv at drive Garnfangst, dels 
ved Satuatsiak, en lille © ca. 4,5 km Sydvest for Kolonistedet, dels siden 1918 
ved Ågpamiut. 
Garnfangsten paabegyndtes allerede 1783 som privat Foretagende og 
overtoges senere af Handelen, men den kommer ogsaa Grønlænderne til gode, 
idet disse deltager i Drabet af Dyrene og faar tildelt Kødet af de Sæler og Hvid- 
fisk, der fanges. I de senere Aar har man ogsaa overladt dem Hvidfiskehuderne, 
som afspækkes og sælges til Handelen. 
Garnfangsten, der i 1840 ydede op imod 300 Td. Spæk, har i nedenanførte 
Tidsrum givet følgende Udbytte gennemsnitlig pr. Aar: 
1786-90 „u... с. 19 Tdr. Spæk, 78 Sælskind 
1826—30....... - 103 - DOTE 
© 1836—40....... - 282 - — 854 — 
1856—60....... - 196 - — 280 — 
Herefter gik Fangsten gradvis ned ad, men gav dog endnu 1 Аатепе 1902— 
1906 gennemsnitlig 80 Tdr. Spæk og 182 Skind, for største Partens Vedkommende 
Atak — og enkelte Blaasideskind. 
I 1912 udvidedes Fangsten og indbragte 1914—18 ca. 176 Tdr. Spæk og 177 
Stk. Sælskind aarlig samt en Del Hvidfiskehuder. 
Fangsten af store Sæler er ligesom i Holsteinsborg Distrikt gaaet stærkt 
tilbage. Som omstaaende Beregning, Tabel B, viser, blev der saaledes i 1915 taget 
28 %o store mod 72 0/0 smaa Sæler, medens Forholdet i 1875 var 51 °/o af de 
første mod 49 °/o af de sidste. 
Beregningen bekræfter — hvad iøvrigt er en Selvfølge — at de Fangere, 
som jager i det aabne Hav, faar de fleste store Sæler, og at Fangsten af disse er 
aftagende, jo længere man fjærner sig fra Kysten. Ved Ikamiut tages der saaledes 
kun 7°/o, ved Narssarmiut og Timerdlit 18/0, medens Udbyttet ved Kangåmiut er 
50 °/o, hvilket hænger sammen med, at Fangerne paa denne Plads ikke alene 
driver Fangst i det aabne Hav, men at de ogsaa er dristigere og dygtigere Erhver- 
vere end Fangerne andetsteds, der for de fleste Steders Vedkommende har den 
samme Adgang til Kajakfangst udenskærs. 
