SUKKERTOPPEN DISTRIKT 151 
af Befolkningen gaar paa Havkatte- og Helleflynderfiskeri ved de yderste Øer, 
andre søger Laksepladsen i Kangerdluarssuk eller paa Hamborglandet, og atter 
andre gaar paa Rensjagt i S. Strømfjord. 
Juli—August. Fiskeriet og Rensjagten fortsættes indtil hen i August 
Maaned, da Befolkningen søger hjem. 
September—December. Trækket af Atak begynder; i September kom- 
mer Sælerne enkeltvis, og fra Oktober i Flok. 
Fiskeriet fortsættes, indtil Fisken forsvinder, hvilket for Helleflyndernes 
Vedkommende sker i Begyndelsen af Oktober, for Havkattene i Slutningen af 
samme Maaned. Fuglejagten begynder efterhaanden, som Fuglene ankommer, 
Ederfuglene i Oktober, Lomvierne i November, og fortsættes Аатеф ud. 
Kolonien Sukkertoppen. 
Kolonien blev 1781 fra Kangåmiut (Side 143) flyttet til sin nuværende 
Plads umiddelbart Øst for Sydspidsen af Manitsok Øen under Navn af »Ny 
Sukkertoppen«, hvilken Betegnelse lidt efter lidt ændredes til »Sukkertoppen« 
(gr. Manitsok 9: det ujævne), der ligger paa 65°24'6“ N. Br. 5275279" У. Led. 
Nærmer man sig Sukkertop Landet (9: Manitsok Øen) sydfra, danner Patte- 
fjældet det mest fremtrædende Parti, der som en forreven, stejl Kam strækker 
sig tværs over Øen i øst-vestlig Retning bagved den fremspringende, stærkt 
kuperede og tilsyneladende vegetationsløse Halvø, der udgør Manitsok Øens 
sydligste Del og er skilt fra den nordligere ved to Smaaindskæringer, Até mod 
Øst og Sarfå mod Vest, begge lidt Syd for Pattefjældets Skraaninger. Halvoens 
Kyster er næsten overalt stejlt affaldende mod Havet og stærkt indskaaret. Dens 
Indre har indtil 100 m høje Fjælde, der umiddelbart Vest for Kolonistedet 
danner smaa Fjældkamme i øst-vestlig Retning med saa stejlt Fald mod de mel- 
lemliggende Kløfter, at Landet er næsten impassabelt paa tværs af disse. Vest- 
siden af Manitsox er dækket af et Arkipelag af lave, stærkt isskurede Smaager, 
men sydefter er Kysten aaben, saa at sydlige Storme sætter voldsomt Brod over 
Græsøen foran Havnemundingen og de Kolonien omgivende Kyster. Bag denne 
Ø afsætter Havet en mindre Bugt, der ved en Gruppe Smaaøer i Forbindelse 
med en i Bunden af Bugten fremspringende Halvø deles i to Bassiner, et smal- 
lere, vestligt, der danner den egentlige Skibshavn, fra hvis Bund en ganske smal 
Vig, Kangerdlünguak (»so1te Nat«), skærer sig ind i Landet Vest for Kolonipynten, 
og paa den modsatte Side af denne et bredere, mere aabent østligt Bassin, Kangig- 
dlit atåt, eller Kirkebugten, der benyttes som Havn for Grønlænderbaade og 
Ophalingsplads for Kajakker. 
Af Øerne i Bugtens Munding ligger den største, 45 m høje, toppede Portu- 
sök yderst, og i Mellemrummet mellem denne og Kolonipynten indenfor ligger 
Resten, en halv Snes ret lave Smaaholme, adskilt ved smalle Løb, der danner For- 
bindelsesled mellem de to Bassiner. 
Kolonipynten eller Halvøen falder i to skarp adskilte Dele. Den forreste 
