170 SUKKERTOPPEN DISTRIKT 
Netsiderne kommer tilbage og fanges paa Trækket ind i Fjordene. 
December. Atakerne er færre, dog tages endnu en Del og enkelte 
Netsider, men Storm og Tyndis hindrer ofte Fangsten. 
Lomvierne er talrig til Stede, og der tages adskillige mest med Fuglepil, 
hvorimod Fiskeriet giver ringe Udbytte. 
О. BENDIXEN. 
HISTORIE 
Om mulige, endnu bevarede Spor af Distriktets Bebyggelse i Nordbotiden 
er der hidtil ikke fremskaffet sikre Efterretninger (se S. 87). I Hvalfangertiden 
var Distriktet stærkt besøgt af Hollændere, Englændere og Hamborgere. Delfts- 
haven, hvis grønlandske Navn af Egedes Folk skrives Kacipinunana (Kapisigdlup 
nunå?), blev allerede 1624 navnefæstet paa et af Købmand Adr. Leversteyn i 
Delft udrustet Togt til Straet Davis og er afsat paa Joris Carolus’ Kort fra 1626. 
Egede nævner »Delftshaven eller Pissubigme«, men, sikkert har den ligget Nord 
for Pisugfikøerne og maa være identisk med den gamle Hollænderhavn ved Fiske- 
fjorden. Paa Feykes Haans Kort (1720) er Kangåmiuts Fjelde navngivet som 
Zuykerbrood (Sukkertoppen). Fra Englænderne stammer det paa samme Kort 
anførte Kin of Sal (af kin: Kending, sale: Sadel, analogt med Kinsale i Cork: 
Irland), der ved sin fremskudte Beliggenhed og sit stejle Fjeld tidligt tjente som 
Sømærke. Om Hamborgerne minder endnu Navnene Hamborger Land (Sermersék) | 
og Hamborger Sund (Tuno). 1691 forbød Kong Christian V Hansestæderne at 
handle paa Grønland, men ophævede allerede Aaret efter Bestemmelsen mod en 
Aføift for hvert Søpas. Medens Generalstaterne i en Plakat af 1720, i Anledning 
af hollandske Skipperes Overgreb paa de indfødte og deres Ejendom, paabød de 
paa Straet Davis farende Hollændere at afholde sig fra alle Voldsgerninger mod 
Landets Indbyggere, fremturede de engelske Hvalfangere i deres brutale Optræden 
mod Grønlænderne, bl. a. ved at fratage dem deres Fangst, bortfjerne alt Tømmer 
fra deres Huse for at bruge det til Brænde, ligesom de oftere stak Ild paa deres 
Hytter. Saaledes var Guvernør Paars 1730 Vidne til en usædvanlig stor Ildebrand 
et Par Mile fra Kolonien, foranlediget ved engelske Hvalfangeres Brandstiftelse. 
Om Grønlændernes Liv i Distriktet haves ingen Efterretninger ældre end 
1775. I og efter Sildetiden (Paaske til midt i Juli) gik de tillige paa Atakfangst, 
derefter paa Rensjagt i Strømfjorden og i August til Elvene for at fange Laks, 
som de tørrede til Vinterføde, eller paa Helleflynderfangst. Den daværende Be- 
byggelse af Distriktet viser et ganske forskelligt Billede fra vore Dage. Foruden 
Kangåmiut, Narssarmiut og Мараззок nævnes som folkerige Steder Umånak Ø 
(ved Ny Sukkertoppen) og Såtormiut. Paa Kangerdluarssuk boede i Thorhalle- 
sens Tid »de gamle Isortok Boeres Afkom«, som endnu bestod af to Familier; 
Norden for Kangåmiut boede ingen Grønlændere, men om Sommeren drog de op 
til Grundene for at fange Sæler, samle Æg o.s. v. 
Distriktets Kolonisation begynder med Anlæggelsen af en Koloni ved 
