GODTHAAB DISTRIKT 189 
dels er aflejret som Volde langs Elven, dels bundfælder i Farvandet foran Elv- 
mundingen, som derfor er helt grundet. 
Kângnaitsok (2: Stedet, hvor man aldrig sulter) er en bred, kort Fjord umid- 
delbart Syd for Forbjerget Kangårssugssuak med lave Omgivelser. 
Fiskenæsfjorden (gr. Kexertarssuatsiaup Kangerdluarssua) har 3 stærkt 
bugtede Indløb, der omgiver et tilsvarende Antal store Øeri Mundingen af Fjorden. 
De to sydligste Løb, begge med brede, skærfyldte Mundinger, omslutter den 
sydligste af de paagældende Øer, paa hvis Nordside Logen Fiskenæsset og den 
gamle Herrnhuterplads, Lichtenfels, er beliggende, medens det nordligste Løb, 
Aniggok (9: Udlobsstedet), indenfor det store Strømsted Kügssuak forenes 
med Hovedlobet bag det ejendommelige, regelmæssig kuplede Fjæld Kexer- 
tarssuatsiak paa den inderste af de 3 Øer i Fjordgebetet. Herfra udgaar den 
inderste Fjordarm, hvis Omgivelser er ret lave, og i dens Bund udmunder 
en indtil 100 m bred sejlbar Bræelv mellem flade Sandbanker. Den ydre Del af 
Fjorden er omgivet af lavt Land, der næsten overalt har et stejlt Fald mod Vandet. 
Fastlandet mellem denne Fjord og Ameralik bestaar som omtalt 
af et højt Indre, der er skilt fra Havet ved et ca. 6—8 km bredt Kystland, som 
særlig mod Nord, mellem Buksefjorden og Sermilik, er fladt, ofte sumpet, med ringe 
Vegetation af Lyng, Boller, Lichener og Mosser. Syd for fkåtok findes store Aflej- 
ringer af Morænegrus, der naar en betydelig Højde og Udstrækning ved Marrax 
og paa Øen Saneräta timä, henholdsvis Syd og Nord for Sermiliks Munding. Midt 
i disse lave Omgivelser.danner det kun 240 m hoje, bueformede Fjeld, Skinder- 
hvalen, et stærkt fremtrædende, let kendeligt Punkt og tjener derfor som So- 
mærke. 
Syd for Sermilik er Kystlandet meget lavt og gaar — ligesom adskillige 
Steder Nord herfor — jævnt over i Højlandet. Et ret fremtrædende Punkt i denne 
Egn er Forbjærget Kangårssugssuak Syd for Grædefjorden. Bjærglandet inden- 
for har et ret vekslende Udseende og en forskelligartet Bygning, idet Landskaber, 
hvis typiske Ejendommeligheder er langstrakte Fjældrækker med mellemliggende 
brede Dale, ofte fyldt med Søer, veksler med vilde, golde Alpelandskaber, hvis 
stejle Fjældsider falder brat af mod dybt nedskaarne, forrevne Kløfter, medens 
man 1 andre Egne finder et mægtigt Plateauland, dækket af store, jævne Isblinke, 
der kan minde, om Indlandsisen. 
Den førstnævnte Landskabstype synes stærkest fremtrædende i Egnen Syd 
for Ameralik, hvor Højfjældene naar helt ud til Kysten, repræsenteret ved Ki- 
ngigtorssuak og Sangmissorssuak, hvis lodrette Fjældvæg er kendelig 1 meget 
lang Afstand, særlig om Vinteren, naar Landet ellers overalt er snedækt. 
Alpelandskabet i sin mest typiske Form træffes omkring Sermilik og det 
høje Plateauland, eksempelvis umiddelbart Syd for Grædefjordens indre Del 
ved Sermitsiak. 
Øerne foran den nævnte Strækning er gennemgaaende større og mere 
spredte end ud for Godthaabs Nordland, men ret jævnt fordelt langs hele Ky- 
sten fra Ameralik til Fiskenæsset. De største og højeste ligger ud for Karajat 
