GODTHAAB DISTRIKT 195 
nere 60°— 50°, men visse Lokaliteter har ogsaa Fald, der veksler mellem 20—5°, 
saaledes Kôrnox og Kekertänguak i Ameralik. : 
Af Mineralier i Gnejsen forekommer rød Granat med et Gennemsnit af flere 
Centimeter og afrundede Kanter. 
Sjældnere er Turmaliner, der findes ved Kårusulik 1 Ameralik og ved Ека- 
lünguak paa Vestsiden af Godthaab Fjorden, men her 1 en Pegmatitgang. Ret 
almindelig er derimod Epidot, Straalsten samt grønlig Vegsten, der forekommer 
flere Steder i Godthaab Fjorden, saaledes ved fkåtut (Kårnok Løbet), i Ujarag- 
ssuit og paa Landet indenfor denne Fjordarm. Denne Stenart, der bruges til Frem- 
stilling af grønlandske Lamper og Gryder, har haft en vis Betydning for Befolk- 
ningen i disse Egne, idet de af Vegsten forfærdigede Husgeraad i gammel Tid 
brugtes som Omsætningsmiddel i Handelen med Sydlændinge. 
Hornblendegnejsen optræder i underordnede Lag i Gnejsen Syd for Godt- 
haab, men kun i større Mængde ved Narssak og ved Kangårssuk Syd for 
Fiskenæsset. 
Hornblendeskifer danner kun faa Steder større Fjældmasser, saaledes midt- 
vejs paa Nordsiden i Bjornesundét. 
En større Udvikling af Glimmerskifer med regelmæssig Lagdeling findes i 
Ikätox (Kuvnilik), mest paa Øerne, og forekommer her i flere Varieteter: en sort 
kvartsrig, en lysegraa med Granat, en hensmuldrende lysegrøn og en lys solv- 
glinsende, saavel som Overgange til Talkskifer, der paa et enkelt Sted indeholder 
Jernspat. 
Eruptive Bjærgarter. Granit. Heraf forekommer en rød og en hvid Varie- 
tet med megen Magnetjernsten, hvis Krystaller kan blive indtil tre cm store. 
Grovkornede Granitgange findes temmelig hyppig i den graa Gnejs, og den finkor- 
nede Granit danner ofte Overgangen mellem den grovkornede Granit og Gnejsen. 
I større Mægtighed optræder Granitten ved Ilivertalik paa Fiskenæsfjor- 
dens Nordside (Aniggok) og i Kangeks Omegn, ligesom Koek Øerne og Skinder- 
hvalen bestaar af Granit. i 
Skurstriber og glaciale Aflejringer. Ligesom i de to nordlige Distrik- 
ter træffer man overalt paa Øerne og Landet tydelige, ofte meget iøjnefaldende 
Spor af, at Indlandsisen tidligere har dækket hele det nuværende isfri Land paa 
de allerhøjeste Fjældtoppe nær, idet den paa Strækningen mellem. Ameralik og 
Buksefjorden har haft en Tykkelse af ca. 1250 m og Syd herfor har dækket 
Landet i en Højde af 950—970 m. 
Paa de højere liggende, friere Strækninger har Isens Bevægelsesretning ho- 
vedsagelig været Øst—Vest, medens Fjorde og Dalstrøg, hvor disse dannede 
Underlag for Isen, har været bestemmende for dennes Retningslinie, som derfor 
har svinget mellem Vest og Sydvest. 
Skurstriber og afrundede Fjældformer træffes næsten overalt som Re- 
sultat af Isens afslibende og afglattende Virksomhed, men intetsteds i saa ud- 
præget en Grad som paa Godthaabs Nordland og de foranliggende Øer, der har 
meterdybe Skurstriber, stærkt afrundede, ofte næsten regelmæssig halvkuglefor- 
Dansk Grønland. IT. 13 
