GODTHAAB DISTRIKT 209 
Det fremgaar af Fangelisterne, at Sælfangsten, der i Perioden 1912—16 gav 
et Udbytte af 3 Sæler pr. Individ i Distriktet eller tilnærmelsesvis det samme 
som i Sukkertoppen Distrikt, vel er vekslende fra Tid til anden, men dog stærk 
nedadgaaende, og Udbyttet pr. Individ i den nævnte Periode er ca. 25 °/o ringere 
end i den daarligste af alle de foregaaende i Tiden efter 1875. 
Denne Nedgang har næppe sin Grund i, at Erhververne er mindre gode Kajak- 
fangere end tidligere, men skyldes snarere den Omstændighed, at der er færre 
Sæler end i gamle Dage. I Egedes Relationer berettes saaledes, »at Grønlænderne 
kunde bringe en utrolig Mængde Sælhunde tilveje«, og i Begyndelsen af Juni 
Maaned 1722 — altsaa under Sortsidens Foraarstræk — iagttog de Folk, som 
Egede havde sendt ind i Fjorden, at Sælerne der »vrimlede i Tusindtal«. 
Det er til Sammenligning med Forholdene nu til Dags oplysende, at Sælerne 
i den samme Fjord, hvor Egedes Folk gjorde denne Iagttagelse, nu er svundet 
saaledes ind, at de efter stedlige Fangeres Oplysninger sjældent optræder i Stimer, 
som for blot nogle Aar siden, men forekommer næsten udelukkende enkeltvis. 
I 1916 blev der saaledes kun iagttaget en enkelt Stime paa nogle faa Sortsider 
under Foraarstrækket inde i Fjorden ved Körnok og slet ingen ved Umänak. 
Indhandlingen af Sælspæk har derfor, som man kunde vente, været 
stærk nedadgaaende, navnlig i Betragtning af, at Grønlænderne i de senere Åar 
afhænder saa godt som alt det Spæk, de producerer, medens de tidligere anvendte 
betydelige Kvanta til eget Forbrug. Nogen Nedgang i Indhandlingen af Spæk 
fremgaar ganske -vist ikke af det foreliggende Uddrag i Tabel A, der tværtimod 
viser en meget betydelig Stigning efter 1906, men denne maa paa ingen Maade 
skrives paa Sælfangstens Regning, da den udelukkende beror paa, at det — til 
Dels ved Hjælp af Motorbaade — er lykkedes Grønlænderne i Norddistriktet i 
de sidste Aar at oparbejde en ejendommelig Fangst, som bestaar i at jage 
Stimer af Hvidfisk, naar de om Foraaret forlader Fjorden, ind paa det lave 
Farvand ved Kakuk, hvor Dyrene, saasnart Ebben Be bliver et let 
Bytte for Jægerne (se S. 227). 
Denne Fangst gav, med Fradrag af det ringe Antal Hvaler, der tages andet- 
steds i Distriktet, gennemsnitlig 403 Dyr i Femaaret 1912—16 og hen imod 299 
1 1917, hvorved umaadelige Mængder af Kød foruden Spækket faldt i Gronlæn- 
dernes Hænder. En fuldvoksen Hvidfisk er ca. 7 m lang og afgiver 200—275 kg 
Spæk, men det er vistnok tvivlsomt, om Bestanden af Hvidfisk i Længden kan 
taale den stærke Efterstræbelse, den i Øjeblikket er udsat for. Det har i hvert 
Fald vist sig, at Hvidfiskene andetsteds, f. Eks. ved Spitzbergen, er blevet næsten . 
belt udryddet i Løbet af kort Tid, fordi man drev Jagten paa dem altfor hen- 
synsløst. Fradrager man det Kvantum Spæk, som Hvidfiskefangsten kan antages 
at have indbragt, kommer man til det Resultat, at Gennemsnitsindhandlingen 
af Sælspæk alene kun har givet ca. 380 Tdr. i 1907—11, ca. 263 Tdr. i 1912 
—16 og endelig 245 Tdr. i 1917—18 eller pr. Individ i hele Distriktet henholdsvis 
0,36, 0,25 og 0,23 Tdr. i de 3 Perioder, mod 0,6 Tdr. i 1892 —1901 og 0,7 Tdr. i 
1866—74. 
Dansk Grønland. II. 14 
