GODTHAAB DISTRIKT - 213 
Dunproduktionen er ligeledes gaaet stærkt tilbage paa Grund af den 
hensynsløse Plyndring af Rederne. Den har dog aldrig givet saa stort et Udbytte 
som i de nordligere Distrikter. Produktionen kulminerede i 1856, da dér indhand- 
ledes 414 kg Dun. Iøvrigt henvises til Tabel A, Side 203. 
Fuglejagten drives ligesom i Norddistrikterne kun om Efteraaret og Vin- 
teren, og det er de samme Fugle, der er Genstand for Jagten overalt, nemlig Lom- 
vien og Ederfuglen. Hertil kommer for Godthaab Distriktets Vedkommende 
tillige af Landfugle Ryperne, der skydes i betydeligt Antal i Fjordene, særlig ved 
Körnok og Umänak. 
Grønlænderne sætter dog ikke Pris paa disse Fugle, som i Almindelighed sæl- 
ges til de Danske ved Godthaab. 
Søfuglejagten har stor Betydning for Kystbefolkningen, og Produktionen 
af Fjer er ret betydelig. I 1850 blev Indhandlingen obligatorisk, og allerede i 
Femaaret 1856—60 beløb Produktionen sig til 710 kg. I den følgende Tid steg 
Indhandlingen og udgjorde i Perioden 1917—18 ialt ca. 2600 kg aarlig. 
Fiskeriet. Hajfiskeriet er ganske betydningsløst i dette Distrikt, og uag- 
tet der utvivlsomt findes mange Hajer næsten overalt, nærer Befolkningen 
ringe Interesse for dette Erhverv, som kun drives, naar alt andet svigter. I Fem- 
aaret 1914—18 indhandledes gennemsnitlig 53 Tdr. Lever, hvoraf endda største 
Parten var Torskelever fra Fiskeriet ved Fiskenæsset, og Produktionen har 
næppe nogensinde tidligere været større. 
Rødfiske-Fiskeriet har gennemgaaende større Betydning i dette end i 
Sukkertoppen Distrikt, idet en stor Del af Befolkningen i Godthaab Fjorden 
næsten. udelukkende er henvist til at leve af dette Fiskeri i Vintertiden. Det 
samme gælder til Dels Befolkningen ved Grædefjorden og Ugarsiorfik. 
Ved Kysten drives dette Fiskeri, der allerede af Egede omtales som vigtigt 
for Fjordbeboerne, slet ikke. 
Bierhverv. Af de nye Erhverv, som Styrelsen paabegyndte eller legaliserede 
i 1903 og de følgende Aar, er Indhandlingen af Ederfugleskindstæpper ikke 
det mindst vigtige. Ganske vist overstiger Værdien af de i de 3 sidste Aar leverede 
Tæpper ikke 1600 Kr. aarlig, men Indhandlingen foregaar paa den Tid af Aaret, 
da Ernæringsforholdene er vanskelige for Befolkningen, og Mangelen paa Kon- 
tanter folelig. Paa den anden Side bidrager dette til, at Erhververne driver »Fug- 
leskytteriet« med en Iver, hvis Resultat kan spores gennem en allerede paaviselig 
Nedgang i Produktionen af Tæpper, og efter al Sandsynlighed vil denne Indtegts- 
kilde, der ogsaa afføder et betydeligt Kvantum Kød, i Løbet af et begrænset 
Tidsrum reduceres til et Minimum, da Fuglebestanden ikke kan taale den stærke 
Udtynding, som den i Øjeblikket er udsat for. 
I 1905—09 indhandledes gennemsnitlig 64 Tæpper Nr. 1 og 2 og 129 Nr. 3, 
1 1914—18 henholdsvis 11 og 106, uagtet Fuglejagten i 1918 var gunstigere end 
i adskillige Aar og resulterede i et Udbytte af 14 Tæpper Nr. 1 og og 198 Nr. 2. 
Desværre svarede det iværksatte Laksefiskeri heller ikke til de Forvent- 
ninger, man havde næret. Fraregnet Natsilik Elven og Tasiussårssuk Elven Syd 
