GODTHAAB DISTRIKT en FA 
Med Skibet havde Kongen opsendt en norsk Købmand MATHIS JOCHIMSSON, 
der i nationalokonomisk Ojemed havde berejst Island, og som skulde søge Mine- 
ralier, prøve Muligheden for Kvægavl og rekognoscere Osterbygden, som han 
med mærkelig Fremsynethed havde tænkt sig at naa over Land paa Slæder, for- 
spændt med tæmmede Rener. Han besøgte først Nipisat, hvor han konstaterede, 
at Hollænderne havde afbrændt alle Bygningerne efter Garnisonens Hjemgang. 
Efter at have overvintret, gik han sønderpaa, naaede til 61° (Kangårssuk) 
og trængte et Stykke ind i Sermiliarssuk. Udbyttet af hans Ophold i Grønland 
blev efter hans egne Ord ikke »frugtbarligt«. Af Interesse er hans Udtalelser om 
Egedes Virksomhed og Livet ved Godthaab. Matrosernes Banden, Sværgen og 
Drikken var en Hindring baade for Handelen og Kristendommen. 
J. fandt Egede angrebet af Kulde og Brystsyge, hentet paa Vinterrejserne. 
Ogsaa Gertrud Rasch var svag, fordi hun i Mandens Fraværelse maatte sørge 
for hele Husvæsenet og tilse Pakhuset. »En gudelig Mand« kalder J. Hans Egede, 
»der søger at forfremme Guds Ære og Kongens Bedste, om, han end skulde dø 
derover; en saadan Mand er Guld værd.« 
Ved Reskript af 1733, 4. April, bestemte Kongen, at Missionsværket skulde 
opretholdes med et aarligt Tilskud af 2000 Rd. og samtidig Handelen fortsættes 
med større Kraft end før. Det Skib, der bragte Egede dette glade Budskab, med- 
førte til Landet de første Brødremissionærer (se ndfr.), der skulde »tjene Gud 
blandt Grønlænderne og hjælpe Landet at bygge«, samt Grønlænderen Carl. Medens 
Brødrene forbitrede Egedes sidste Tid i Grønland, bragte den hjemvendende 
indfødte Koppesmitten til Landet. Selv havde Egede senest modsat sig, at Grøn- 
lændere sendtes til Danmark. Hans Frygt for, at Carl skulde smitte sine Lands- 
mænd, bekræftede sig paa det sørgeligste. Vinteren blev den haardeste Prøvelse, 
der timedes ham i Grønland. I Aug. 1734 beretter han, at »ikke alene næsten alle om- 
kring Godthaab boende Grønlændere uddøde, men endogsaa til mer end 20 Mile 
Norden for Kolonien og 10 à 12 Mile sondenfore. saa i bemeldte Distance ikke 
er en Sjæl at finde foruden 20 å 30 Familier, som bo her og der længst inde i Fjorden, 
som er nærmest ved Kolonien.« Den utrættelige, altopofrende Menneskekærlighed 
ved Hjælp og Trøst i Nød, Sygdom og Død, som Hans Egede og Gertrud Rasch 
udviste mod Grønlænderne i deres Trængselstid, borer til de mest lysende Ger- 
ninger i den danske Kirkes og Missions Historie og skal, som velkendt, ikke 
omtales nærmere her. Sygdommen, der lagde Kolonien og dennes Opland 
i Syd og Nord næsten øde, havde brudt Egedes og hans Hustrus Mod og Kraft. 
Gertrud Rasch døde 21. Dec. 1735 som Følge af sin selvforglemmende Samariter- 
gerning. Dette bestemte Egede, der selv følte Kræfterne svigte, til at vende hjem, 
i den Overbevisning, at han her kunde gavne Grønlænderne mere end i selve Lan- 
det. 29. Juli 1736 holdt han sin Afskedsprædiken, der noksom vidner om hans 
sande Ydmyghed og strenge Selvkritik. 
Af de to Virksomheder, Hans Egede havde grundlagt i Godthaab, Missionen 
og Handelen, kom den første i Løbet af de nærmeste 20 Aar efter hans Hjemgang, 
»i en forvirret og slet Tilstand«, som han 1753 udtrykte sig, hvilket skyldes dels 
