280 GODTHAAB DISTRIKT 
Povl Egede kunde 1788 udtale, at Missionens Forfatning paa den Tid var 
god og Fremtidsudsigterne lyse. Rationalismens Tidsalder og Krigsaarene 1807 
—14 blev dog lidet gunstige for dens Trivsel. Med Anerkendelse skal dog nævnes 
Missionær NIELS GIESSING WOLF (senest Præst ved Helligaands Kirke), der netop 
under Krigen udviste Nidkærhed og Udholdenhed. 1832 var Antallet af Brødre- 
menighedens Grønlændere i Distriktet 309, den danske Missions 302; endnu 1836 
foreslog Inspektor С. HoLBoLL at flytte Missionen fra Godthaab, hvor der kun 
var ialt 271 Grønlændere, til Frederikshaab, hvis Distrikt talte 566 Grønlændere, 
og fordi de 130 ved Arsuk og de 32 ved Tigssaluk boende Gronlændere næsten 
var uden præsteligt Tilsyn. Oplysningsarbejdet blandt Grønlænderne tog Fart, 
og Oprettelsen af Seminariet (1846) blev af vidtrækkende Betydning for Uddan- 
nelsen af de indfødte Kateketer. Blandt afdøde Seminarieforstandere, tillige 
Præster i Godthaab, fortjener at nævnes HALDOR FERDINAND JØRGENSEN (senest 
Præst 1 Haudrup—Solrød), der indehavde Stillingen 1857—69, og NIKOLAI EDINGER 
BALLE (1870—1900), af alle Missionærer i Grønland den, der har tilbragt længst 
Tid i Grønland og beherskede Sproget som en indfødt; fra Seminariet udgik i hans 
Tid en Række dygtige og velinstruerede Overkateketer, der fik Ordination. Som 
Lærer ved Seminariet virkede SAMUEL PETRUS KLEINSCHMIDT (1859—1886), 
udgaaet af Brødremenigheden, navnkundig som Grundlægger af det grønlandske 
Sprogs videnskabelige Studium, Udgiver af en grønlandsk Grammatik og Bibel- 
oversætter. 
I Henhold til Bestemmelse af Synoden i Herrnhut om Ophævelse af Brødre- 
missionen, begrundet dels ved, at dens Gerning i Grønland maatte siges at være 
afsluttet, da der indenfor dens Omraade ikke fandtes flere Hedninger, og dels ved 
at man derved imødekom et Ønske frå dansk Side, hjemgik de sidste Brødremis- 
sionærer 1 1900. 
Om Fangstforholdene, Livsvilkaarene og Indhandling af Produkter 1 Di- 
striktet 1 Egedes Tid giver dennes »Omstændelig Relation« (1738) fyldige Op- 
lysninger, og for en senere Periode Lars Dalagers »Grønlandske Relationer« (1752) 
og Egil Thorhallesens »Beskrivelse over Missionerne i Grønlands søndre Distrikt« 
(1775). 
Dalager betegner Baals Revier som den ypperste og bedste Egn langs Kysten, 
fordi der med Undtagelse af de største Hvaler her som i et Midtpunkt findes alt, 
hvad Land og Hav formaar at yde. Paa Øerne Fuglefangst, Æg- og Dunsamling 
samt Flydetømmer, Sæltræk i Nipisat Sundet, inde i Fjordene Rødfisk og Laks, 
i Mundingerne Helleflynder, endvidere Rensjagt og endelig den rige Forekomst 
af Vegsten til eget Brug og Tuskhandel med Sydlændingene. Hele Aaret rundt 
begyndte den ene Fangst, naar den anden ophørte. 
Thorhallesen betegner Godthaaberne som Fjordfolk, der er uvante og til 
Dels uduelige til at fange Sæler til Søs. Ved sin Ankomst til Landet hørte han 
idelige Klager af de ældre over Sælernes og Renernes Aftagen. Grønlænderne 
talte om, de gyldne Tider før Evropæernes Ankomst, da de endnu kun skød med 
