GODTHAAB DISTRIKT - 283 
lands hist. Mindesmærker, III, 728) og efter ham af H. Rink urigtig bleven iden- 
tificeret med den nærliggende lille nøgne Ø Imerigsok, hvor der endnu findes en 
Hustomt og i Bugten Nord herfor Spor af Ankring. 9. Juli begyndte Egede Op- 
førelsen af en Bolig af Tørv og Sten, inden i paneleret med Brædder. Huset laa 
paa Skyggesiden; lige mod Vest var der Udsigt til Smaaøerne, der ved Solnedgang 
tegner sig som sorte Skyggerids, der minder om Ryggen af strandede Kæmpe- 
hvaler. Ganske afskaaret mod Havet, naar Skumsprøjtet gaar over Skærene, 
gør Stedet ved den her herskende, fuldkomne Stilhed et øde og forladt Indtryk. 
Раз еп Solskinsdag 1 stille Vejr viser de delvis lyngklædte, skærmende Fjæld- 
sider og den med Revling overgroede Lavning, hvor Huset laa, men navnlig den 
klare Dam eller Sø bagved, et ret venligt, Billede. 
Em Synsforretning fra 1725 udsiger, at der her stod følgende Bygninger. 
Det ældste murede Vaaningshus, 25 x 81/, Al., 4 Al. høj, med 2 Skorstene og 
15 Fag, delt i 3 Værelser, belagte med Bræddegulv, over Stuerne et tredelt Loft, 
udtil var Huset beklædt med Sten og Tørv. Værelserne beboedes henholdsvis 
af Hans Egede med Familie, Bogholderen og Folkene. De to første Rum var 
panelerede med Brædder, i det tredje, hvori et særligt afdelt Rum til Ophold 
for Missionæren ALB. Topp, var Væggene kun af Sten og Тоту. Bohavet bestod 
af 5 nagelfaste Sengesteder, 3 Borde og 2 smaa »Kontorer«. I Folkenes Stue fandtes 
en Bagerovn, foran Husets vestre Side var en Svale af Tørv og Sten og en Bryg- 
gerkedel. Provianthuset (opsat 1722) var 81/, x 71/, AL og 4 Al. højt og opført 
af Mursten. Pakhuset (fra 1723) var 11 x 91/, Al. og 4 1/, А]. højt, ligeledes 
muret. Desuden fandtes her en Smedie, et Skur, et lille Tømmerhus og en Krea- 
turfold. Vaaningshuset, der stod paa en meget fugtig og sumpet Grund, var for 
trangt til de Mennesker, det skulde rumme, og tillige utæt, hvorfor Egede allerede 
1725 tænkte paa at flytte Logen til Angmagssivik, som han dog opgav (зе 8. 175). 
1727 var Væggenes Træbeklædning og Gulvene saa opraadnet, at Flytningen 
fra det »ubehagelige og ubekvemme« Sted maatte blive en Livsbetingelse. 1728 
blev Haabets Ø rømmet af de Danske (se В. 288). ; 
Rensoen (Tugtut Kekertät) 9: den store Renso, kun skilt fra Haabets © 
ved Sundet Ikerasak med den В. 182 nævnte Hollænderhavn, senere kaldet Fal- 
tings Havn efter Friid Faltings, der 1817—35 forte Skib 1 Handelens Tjeneste, 
nævnes allerede i Okt. 1721 af Egede, og Aaret efter omtaler han, at hans Folk 
kaldte den Rensgen. Her søgte Grønlænderne fra Godthaabs Egnen til om Som- 
meren for at skyde Rensdyr, som dengang endnu søgte til Gen. 
Kan сек (5. 238) blev i den ældste Tid befolket af Sydlændinge, der slog sig 
ned her. Rink nævner, at den snævre Plads, paa hvilken Husene er sammen- 
trængt, viser, at den gennem mange Slægtled har været en yndet Vinterplads, 
thi der hvor Havet har udhulet Jorden, ses et Lag af sammendyngede Levninger 
paa flere Alens Tykkelse, i hvilket navnlig en stor Overflødighed af gammelt 
Træ kommer til Syne. Om de kække Kajakroeres Liv paa Kangek i svundne 
Tider er bevaret mange.stedlige Sagn, bl. а. ogsaa om den her boende, store Anga- 
kok Kilugpak. Thorhallesen kalder K. det bedste og nærsomste Sted paa hele 
