298 FREDERIKSHAAB DISTRIKT 
nidistrikter. I Modsætning hertil er vort Kendskab til de hydrografiske Forhold 
i Frederikshaab Distrikt ganske minimalt, og det Antal Lodskud, der er taget, 
og hvorom der foreligger Oplysning, er saa faa og spredte, at man paa Grundlag 
heraf ikke kan danne sig noget Skøn over, hvorvidt der langs Kysten findes Ban- 
ker af lignende Art som de, der er paavist i Farvandene Nord herfor. Det eneste, 
man med Sikkerhed ved, er, at Dybden ca. 12—16 km udenfor den sydlige Del af 
Kyststrækningen varierer mellem 175 og 225 m. 
Medens Farvandene i den indre Del af Fjordene i Norddistrikterne er opfyldt 
med vældige Masser af Lerslam og Grus, udskyllet af Eivene fra Indlandsisen og 
Terrasserne eller aflejret foran Gletscherne, er Forholdene væsentlig anderledes i 
Frederikshaab Distriktet, hvor Udslemningen og Bundfældningen intetsteds har 
tilnærmelsesvis det samme Omfang som nordpaa. 
Dette gælder først og fremmest de Fjordgebeter, hvis Forbindelse med Ind- 
landsisen forlængst er afbrudt, saaledes Nerutussok, Neria og Tigssaluk, i hvis 
Bund Opfyldningen er saa ubetydelig, at man med Kolbaade kan komme Kin- 
gua ganske nær. I andre Fjorde, saaledes Kagssit og Tasiussak, har de Bræelve, 
der udmunder her, vel bundfældet en Del Sand og Grus, saa at Fjordbunden paa 
et kortere Stykke falder tørt med Lavvande, men Opfyldningen er dog forholdsvis 
ringe — i Kagssit saaledes indtil ca. 3 km fra Fjordbunden — og kan i Omfang 
ikke tilnærmelsesvis sammenlignes med de store Masser af Slam, der fylder mile- 
lange Strækninger i enkelte af Fjordene i Norddistrikterne. Dette beror for en 
væsentlig Del paa, at der i Distriktet findes et forholdsvis betydeligt Antal Is- 
fjorde, hvori Hovedparten af de Ler- og Grusmasser, Indlandsisen fører med sig, 
aflejres, eller hvorfra de af Isfjældene føres videre og bundfælder til Søs, medens 
kun en ringe Del fjærnes af Bræelvene i Distriktet. Har Elvene saaledes 
kun ophobet meget lidt Morænemateriale i Fjordene, er Aflejringen og Bundfæld- : 
ningen saa meget større paa de to Steder i Distriktet, hvor Isblinken naar helt ud 
til det aabne Hav, saaledes ved Frederikshaabs Isblink, eller hvor den har skudt sig 
ud over Fastlandskystens Rand til Arkipelaget foran denne, hvilket er Tilfældet 
indenfor Kipisarko. Saa fremskudte Partier af Indlandsisen findes intetsteds 
nordligere i Landsdelen, og da de to Bræer er stationære 9: at Afsmeltningen hol- 
der Skridt med Tilforselen af Is, ophobes Morænematerialet foran Brærandene. 
Foran Frederikshaabs Isblinks са. 35 km lange halvmaaneformede Brærand 
er Bundfældningen saa betydelig, at hele Strækningen langs Bræens Nord- og 
Vestside indtil Sarkarigsok falder tort med Lavvande i en Bredde af mindst 
5 km til Sos, og kun en ganske smal Landstrækning inde langs Bræranden er helt 
torlagt. Syd for Isblinken er Bundfældningen dog endnu betydeligere, idet Græn- 
sen for laveste Vandstand ligger langt Syd for Nunasernak Oen, og Aflejringerne 
spærrer Adgangen til Fjordgebetet indenfor, saaledes at dette kun staar i stadig 
Forbindelse med Havet ved en smal Kanal langs Fastlandskysten, men det er 
indlysende, at Havet ogsaa udenfor Lavvandslinien er opfyldt med betydelige 
Aflejringer. Hele det her nævnte Omraade kaldes Tiningnertök (9: Stedet, der 
i vid Udstrækning falder tørt med Lavvande). 
