312 FREDERIKSHAAB DISTRIKT 
og tværs over Landet mellem Grønne Dal og Ika Fjorden strækker sig et bredt 
Bælte af Nefelinsyenit. 
Følger man med Frederikshaabs Isblink som Udgangspunkt Kysten syd- 
efter, viser det sig, at Øerne i Distriktets nordligste Del for største Delen bestaar 
af Gnejs med Hornblende og en ringe Iblanding af Granit. Først ved Nordre 
og Sondre Storø optræder denne sidste Bjærgart 1 større Mængder med Lejer af 
Grønstensporfyr, og paa den førstnævnte Ø veksler Granitten med Glimmerskifer. 
Naar man har passeret den Syd herfor liggende Øgruppe, der for en stor 
Del bestaar af Glimmerskifer, og er naaet til Frederikshaab, faar man bag Ko- 
lonihusene Øje paa en Del ret lave Fjældkupler, der kaldes »Raadnefjæld« og 
bestaar af Syenit med Jernindhold og stærkt skifret Hornblende. Syeniten 
indeholder en hyppigst grønlig eller rødbrunlig Feldspat, der spalter i indtil 
tommetykke skifrede Plader, som efterhaanden — ofte ved Nedstyrtningen — 
forvitrer til groft, skarpkantet Sand. Paa en af Fjældskraaningerne er der 
et Par smukke Jættegryder, og ved Syenitfjældene finder man smaa afrundede 
Høje, der hviler paa Granit, hist og her med store Indlejringer af Gnejs. 
Øerne Syd herfor mellem Kolonistedet og Narssalik bestaar for største De- 
lens Vedkommende af Granit med megen Glimmerskifer, og langs Fastlands- 
kysten er der et Par smaa Vegstensbrud. I Modsætning hertil er den alminde- 
ligst forekommende Bjærgart i Egnene omkring Smallesund Gnejs, gennembrudt 
af mægtige Diabasgange, der vejrsmuldrer overordentlig let. Gnejsen er meget 
hornblendeholdig med enkelte betydelige Partier af storkrystallinsk Vegsten. 
Det sydligere liggende, mægtige Fjæld, Tindingen, har et Underlag af fin- 
kornet, rødlig Granit, der naar indtil en Højde af c. 10 m over Havfladen og er 
dækket af afvekslende Partier af Hornblendeskifer og Grønsten, gennem hvilke 
Stenarter den underliggende Granit gang- og lagvis skyder sig ор. I de øverste" 
Partier af Fjældet taget Granitten paany Overhaand samtidig med; at Horn- 
blendeskiferen og Grønstenen kun fremtræder i underordnede Lag. 
Paa hele Strækningen mellem Tindingen og Distriktsgrænsen er Gnejsen 
paany stærkest fremtrædende. Dog forekommer der i Arsuk Fjorden den ejen- 
dommelige Gruppe Bjergarter, der benævnes Årsuk Formationen, bestaa- 
ende af en Blanding af stærkt foldet: Skifer, Phyllit, Dolomiter, Kvartsit, 
Grafitskiter og omdannet Diabas og Tuf. Den vestlige, højere og stærkt forrevne 
Del af Sånerut er opbygget af den saakaldte Julianehaabs Granit, en ens- 
artet finkornet Granit af graa Farve, og 1 Künait Fjældets vældige Stenmasser 
er Hovedbestandelen, Granitten, blandet med Syenit. 
Endelig maa nævnes, at Vestsiden af Sermersût har en Del Talkskifer med 
Vegsten, som tidligere benyttedes af Grønlænderne til Fremstilling af Husgeraad. 
I Distriktet findes — foruden ganske enkelte sjældnere Mineralier, der dog 
kun forekommer i ringe Mængde og derfor er uden praktisk Betydning — en 
betydelig Del Kryolit ved Ivigtüt, hvor den er Genstand for Brydning. 
Dette Bjergværk, der har skabt Stedet en vis Berømmelse, hører til de mær- 
