326 FREDERIKSHAAB DISTRIKT 
Tabel А (Side 327), hvoraf fremgaar, at dette Hovederhverv er mindst lige saa 
stærkt paa Retur i Frederikshaab Distrikt som ved de foran omtalte Kolonier, 
baade hvad Fangstudbyttet og Indhandlingen af Spæk og Skind angaar. 
En Sammenligning mellem Uddragene af Fangelisterne for Sukkertoppen 
og Frederikshaab, beregnet efter Indbyggerantallet i de respektive Distrikter, 
viser saaledes for det førstnævnte Kolonidistrikts Vedkommende et Fangstud- 
bytte af 5 og 2,9 Sæler aarlig pr. Individ, henholdsvis for Perioderne 1876—80 
og 1913—17, mod 7,3 og 3,2 1 Frederikshaab Distrikt for tilnærmelsesvis de samme 
Perioder, nemlig 1875—80 og 1911—18. Sælfangsten er saaledes i Øjeblikket 
omtrent ens i de to Kolonidistrikter, uagtet den for ca. 40 Aar siden gav et ca. 
50 °/, større Udbytte i Frederikshaab end i Sukkertoppen Distrikt. 
Da Indhandlingen af Spæk og Sælskind er direkte afhængig af Fangstudbyt- 
tet, viser denne en ganske tilsvarende nedadgaaende Tendens. Endnu i 1866 
—70 beløb Spækproduktionen sig til 1 Та. pr. Individ, men den er nu nede paa 
0,45 Tdr. gennemsnitlig for Perioden 1911—18; medens Sælskindene er under- 
gaaet en endnu større Reduktion. I 1826—30 var hele Indhandlingen heraf 
gennemsnitlig 2597 Stkr. aarlig, mod 1771 i 1866—70 og 404 i 1911—18. I 1918 
var Produktionen end ikke stor nok til at dække Forbruget i Distriktet, og Kolo- 
nistyrelsen maatte som Følge heraf skaffe det manglende Antal Skind til Veje 
andetsteds fra. Sælfangsten er saaledes i Øjeblikket meget utilfredsstillende uden 
nogen Mulighed for atter at kunne bringes paa Fode igen. Den er i Løbet af ca. 
40 Aar gaaet са. 57 °/, ned, og dette skyldes ikke tilfældige Aarsager; der kan ryd- 
des til Side, og endnu mindre svigtende Fangstevne hos Distriktets Erhververe, der 
gennemgaaende er dygtige Kajakroere og Fangstmænd, men bunder i Mangel 
paa Sæler. 
Hvad Fangsten af store og smaa Sæler angaar, har man foran paavist, at 
Forholdet mellem disse for Nordkoloniernes Vedkommende efterhaanden er for- 
rykket saaledes, at der procentvis fanges et stadig stigende Antal Smaasæler 
paa de større Sælarters Bekostning. Ved Sukkertoppen saaledes for Tiden 28 ?/, 
af disse sidste, mod 72 °/, Netsider og Blaasider. Ejendommeligt nok er Forhol- 
det omvendt i Frederikshaab Distrikt, hvor Fangsten af de store Sæler stiger 
i Forhold til Smaasælerne. Blandt de i 1915 erhvervede Sæler fandtes 42 9], 
store, 58 °/, smaa, medens de tilsvarende Tal 1 1875 var 39 og 61 9/,. 
Lige saa mærkeligt er det, at Norddistrikterne i det sidstnævnte Aar produ- 
cerede et tilnærmelsesvis lige stort Antal Sæler af hver Sort, uagtet Frederiks- 
haab ligger centralt netop for Trækket af de store Sæler. Forklaringen herpaa 
turde være denne, at Isfjordene rummer et betydeligt Antal Netsider, der ikke 
trækker bort om Sommeren, og som derfor er, og i en lang Aarrække har været, 
Genstand for Fangst hele Aaret rundt. Bestanden af Smaasæler er derfor mere 
udtyndet her end i de nordlige Fjorde i Sukkertoppen Distrikt. Udbyttet af 
Sælfangsten i 1915 procentvis for store og smaa Sæler vil fremgaa af Tabel B 
(Side 328), der viser, at Fangerne ved de yderst beliggende Bopladser — (Stor- - 
øen og Avigait) — som overalt langs hele Kysten, faar et forholdsvis betydeligere 
