FREDERIKSHAAB DISTRIKT 10887 
og i Kuänersök Fjorden, ligesom man enkelte Steder om Efteraaret pilker en 
Del Havtorsk, som lægges i Bunke og spises i halvraadden Tilstand. 
Ernæringsforholdene er, uagtet alle Bopladser undtagen Kangilinek har 
Adgang til at drive Fangst i det aabne Hav, ret forskelligartede. Ved Avigait 
og Kuånit lever Befolkningen saaledes for en stor Del af Fangst og Fugle- 
jagt og er derfor væsentlig kødspisende. Det samme gælder til Dels for Koloni- 
stedets Vedkommende, hvorimod Befolkningen ved Storøen og Kangilinek baade 
Sommer og Vinter fisker mange Rødfisk, der navnlig i Vinterhalvaaret yder 
det største Kontingent til Befolkningens Ernæring. 
Ved Iluilårssuk og Narssalik lever Befolkningen i langt højere Grad 
af Sæler og Fugle, og navnlig ved det sidste Sted fiskes der saa godt som slet 
intet eller i alt Fald meget lidt, undtagen i Angmagssattiden, da der 1 Sermilik 
er gode Betingelser for Sælfangst hele Aaret rundt. Ved Neria fiskes en Del om 
Sommeren, og der tørres mange Havtorsk til Vinterbrug, men Fiskeriet er ret under- 
ordnet om Vinteren, og Befolkningen lever for en Del af Kød, da Fangstfor- 
holdene er jævnt gode i Vinterhalvaaret, og der ved Siden heraf drives en Del 
Fuglejagt. Ved Arsuk er Sælfangsten i Modsætning hertil af underordnet Be- 
tydning og forsømmes i paafaldende Grad af den opvoksende Slægt, hvis hele 
Eksistens er knyttet til Ivigtüt, hvor Grønlænderne efter de skiftende Aarsti- 
der afsætter ret store Mængder af Renskød og Fugle, men navnlig Fisk, idet de 
som Betaling herfor modtager betydelige Kvanta Proviant og Fødevarer. 
Naar en Befolknings Hovederhverv er gaaet saa meget tilbage, at Udbyt- 
tet heraf reduceres til det halve af, hvad det var for mindre end 50 Aar siden, 
virker dette. forstaaeligt nok dybt indgribende og skadeligt paa denne Befolknings 
Levevilkaar. Men af de dertil knyttede Ulemper er Nedgangen i Skindproduk- 
tionen dog den mest følelige af alle, fordi den er saa betydelig, at der ikke i Øje- 
blikket tilvejebringes Sælskind nok til at dække Befolkningens Forbrug. Dette 
er i Løbet af ca. 50 Aar gaaet ned fra 4057 til 2276 Skind aarlig, og medens Gen- 
nemsnitsforbruget pr. Individ i Distriktet i Femaaret 1871—80 beløb sig til 5,3 
Skind, anvendes der nu kun 2,7, altsaa omtrent halvt saa mange pr. Aar (jfr. 
Tabel A, Side 327). Dette har bl. a. medført det for en Fangerbefolkning højst 
uheldige Forhold, at grønlandske Telte og Konebaade er helt forsvundet fra 
Distriktet. Og selv om Grønlænderne, som ovenfor omtalt, hævder, at den Art 
Fartøjer er upraktiske paa Grund af Kalvisen, kan dette dog kun gælde for 
Narssaliks Vedkommende; og Paastanden bekræftes 1 alt Fald ikke af den Kends- 
gerning, at Distriktet tidligere var rigelig forsynet med Konebaade, hvis Antal 
i 1880 beløb sig til 22 о: 1 for hver 32. Person, i 1890 til 23, i 1900 til 19, 
men herefter tog de paafaldende hurtigt af, saaledes at der i 1905 kun fandtes 
8, i 1910 4, og i 1918 forsvandt de endelig helt. Endnu uheldigere er det, at 
Skindmangelen gør det vanskeligt for de mindre gode Erhververe at skaffe sig de 
nødvendige Kajakbetræk, Blærer og Fangeremme. 
Af de 178 Kajakker, der fandtes i Distriktet, manglede de 11 Skindbetræk i 
1919; og flere Steder, navnlig ved Storøen, maa adskillige Erhververe benytte ma- 
Dansk Grønland. II. 22 
