JULIANEHAAB DISTRIKT 381 
den sig ikke altid langs Kysten, da dens Drift, som foran omtalt, er afhængig 
af de herskende Vindforhold. Nordlige Vinde kan ‚saaledes forsætte Isen saa langt 
til Sos, at den ikke ses fra Land. Den kan endog naa ud til са. 55° У. Led., og Storis 
og Vestis kan mødes saa sydligt som paa 62° N. Br. For at undgaa Storisen er 
det derfor en Regel, at Sejlskibene, der har Vestgrønland som Maal, ikke pas- 
serer Kap Farvels Længde nordligere end paa 58° N. Br. 
Er sydlige Vinde fremherskende, kan Isen naa Julianehaab 1 å 2 Uger 
efter, at den har passeret Landets Sydspids, men i Almindelighed sker det dog 
betydeligt senere. Efter en Observationsrække af 20 Aar naaede den første 
Sending Is saaledes Julianehaabsegnen 2 Gange i Januar, 3 i Februar, 5 i April, 
5 i Maj, 3 Gange paa et senere Tidspunkt, og 2 Gange endelig udeblev Storisen 
helt. I Almindelighed regner man, at den tiltager i Mængde indtil Maj eller Be- 
gyndelsen af Juni og derefter aftager jævnt, indtil den helt forsvinder fra Kysten 
i August—September. Ser man imidlertid bort fra de enkelte store Isaar, i hvilke 
hele Kyststrækningen kan være blokeret fra Januar til April eller endnu længere, 
er Norddistriktet dog i Almindelighed stærkere belemret med Is i Tiden før Maj 
end efter denne Maaned, og i Syddistriktet kan Isen forekomme i saa store Mæng- 
der i April, at Fangerne ikke kan naa ud til Fangstpladserne paa Kitsigsut, 
medens den i andre Aar, men dog sjældnere, ligger saa. langt til Søs eller saa 
stærkt spredt, at Fangsten af den Grund mislykkes. Dens store Bevægelighed 
og Evne til hurtigt at spredes og atter samles til uigennemtrængelige Ismarker 
er et karakteristisk Særkende for denne Art Drivis og gør det vanskeligt at give 
en almindelig Beskrivelse af dens Mængde og Tidspunktet for dens Forekomst 
paa de forskellige Steder. I store Isaar kan den vel kortere eller længere Tid blo- 
kere hele Landet fra Kap Farvel til Nunarssuit og ligge saa tætpakket, at man 
intetsteds ser Vaager eller aabne Pletter. Den optræder dog kun undtagelsesvis 
som en udelt kompakt Masse, men forekommer hyppigst i større eller mindre 
Partier af snart tæt sammenstuvet Pakis, snart som en mere spredt, af Bugter, 
Løb og store Aabninger gennemfuret Masse, snart endelig som stærk spredte 
Smaaflager, der tegner sig som hvide Pletter mod det mørke Vand. I stille Vejr 
vil Isen i Reglen spredes, med nordvestlig Vind danner den hyppig Revler i øst— 
vestlig Retning med aabent Vand langs Landet. I Almindelighed tiltager Mæng- 
den af Is sydefter, men dette udelukker ikke, at enkelte Strækninger i Nord- 
distriktet i ugevis kan være spærret af Ismasser samtidig med, at hele Syddi- 
striktet er'passabelt og omvendt. I Foraars- og Sommermaanederne maa Baade- 
rejsende altid være forberedt paa at møde Ishindringer udenfor Fjordene, og 
navnlig findes der visse Strøg, hvor en ringe Mængde Is er i Stand til at spærre 
al Trafik. Dette er saaledes Tilfældet i Omegnen af Sardlox, i Farvandet omkring 
Sagdlit, paa Ruten mellem Nanortalik og Sermersék Løbet, i Farvandet ud for 
Igdlukasik og i Sundene omkring Kap Farvel. I Almindelighed holder Storisen 
sig til Yderkysten og trænger kun undtagelsesvis dybere ind i Fjordene; det 
nævnes saaledes som en Mærkelighed, at den for faa Aar siden fyldte Juliane- 
haab Fjorden helt ind til Igaliko. I Norddistriktet kan man almindeligvis regne 
