386 JULIANEHAAB DISTRIKT 
Julianehaab Bugten, regnet fra Fastlandskysten mellem Narssak og Kolonien 
vestefter til Davis Strædet. Overalt paa hele denne Strækning, i Fjorde, Bugter 
og langs Yderkysten, findes der Tusinder af Øer, og mange af de talrige Indskæ- 
ringer er desuden saa dybe, at de næsten gennemskærer Landet, hvorved der 
fremkommer smalle, ofte lave Tanger, der danner bekvemme Overbæringssteder 
til Lettelse for Konebaadsrejsende, naar Storisskodser, hvad hyppigt sker, spærrer 
de snævre Løb og hindrer Passage derigennem i ugevis. Baade de større Øer og 
de mere sluttede Landstrækninger er som Følge heraf udtunget i en Mængde 
Pynter og Næs, og da heller ikke Fastlandskysten danner et samlet Hele, men 
af talrige Bugter og Isfjorde er spåltet i en halv Snes fra hinanden adskilte Dele, 
vil det forstaas, at Sønderdelingen af dette betydelige Omraade er saa gennem- 
ført, at man intetsteds kan fjerne sig mer end ca. 4—5 km fra Havet. 
I dette Virvar af Øer, Pynter og Næs, Fjorde, Bugter og Løb gør der sig 
imidlertid en vis Regelmæssighed gældende. Længst inde, langs Indlandsisens 
Rand, danner Fastlandet nemlig mer eller mindre fremskudte Partier, foran og 
i Forlængelse af hvilke der strækker sig en Del større Øer, og efter disse følger 
Smaagerne længere ude, spredt eller samlet i Grupper, der ud mod det aabne 
Hav atter afløses af foranliggende Holme og Skær. 
3 større Fjorde, Sermitsialik, Bredefjord og Skovfjord, gennemskærer i i nord: 
østlig Retning hele Omraadet og deler saaledes geografisk set ‘dette i 4 Dele, der 
passende kan benævnes Torssukatak, Kagssimiut, Karmat og Juliane- 
haab Gruppen, hvilket yderligere letter Oversigten herover. 
Torssukatak Gruppen, der omfatter den vestlige Del 9: Landstrækningen 
mellem Kobbermine Bugten og Sermitsialik og skyder sig ca. 50 km frem 
foran Indlandsisen, bestaar af det ret store Fastlandsparti mellem Isranden og 
Torssukätak, samt den Syd herfor liggende Nunarssuit, i Forbindelse med de om-- 
liggende Smaager. En bred, stærk forgrenet og af talrige lave Ger opfyldt Bugt, 
der fra Torssukätak gaar i nordlig Retning og over Itivdliatsiak staar i Forbin- 
delse med et smalt Lob fra Kobbermine Bugten, deler Fastlandet i to Dele, der 
— baade hvad Hojdeforhold og Terrenbygning angaar — er vidt forskellige. 
Den vestlige Del, Alängorssuak Landet, har i sit Indre indtil 670 m høje, del- 
vis stærk afrundede Fjælde, adskilt ved snævre Klofter, og paa Nordsiden falder 
Alangorssuak Fjældets nøgne, stejle, forrevne Fjældvæg brat af mod det smalle, 
stærkt kuperede Forland, paa hvis yderste Spids den nu nedlagte Kobbermine, 
Ivnatsiak, er beliggende. Den sydvestlige Del af Landet ved Torssukåtaks Mun- 
ding og indefter har lavere, afrundede Smaafjælde — for en Del bestaaende af 
Syenit — med rødliggule Forvitringsstoffer i Kløfter og Sænkninger. Plante- 
væksten er her, som overalt paa dette Land, meget sparsom, og kun hist og her 
liver Smaapletter af Lyng op i denne øde Stenørken. 
I Modsætning til Alängorssuak ег Fastlandet Øst for Bugten ved Over- | 
bæringsstedet, der nu er gennemsprængt og passabel for Smaafartøjer, ganske 
lavt, og fra Smaaøerne ved Kipisarko kan man overse saa store Dele af Landet, at 
de fjerneste Kamme i dette smaabakkede Terræn taber sigi Horisontens blaalige Dis. 
