JULIANEHAAB DISTRIKT 387 
En bred Fjord, Igånap sarkå, med mange Smaaøer skyder sig fra Sermit- 
sialik dybt ind i Landet, hvor den nordpaa afsætter to af Lerslam fra Indlands- 
isen helt opfyldte Vige, af hvilke den inderste, Isortox, naar Isranden og er for- 
bundet med selve Fjorden ved et 30 m bredt Løb, der kun kan passeres under 
Strømskiftet paa Grund af den rivende Strøm i Løbet, og i vestlig Retning en 
lang, stærk delt Arm, Tarajornitsok, der strækker sig helt over i Nærheden af 
Itivdhatsiak Bugten og ved et ca. 10 km langt smalt Løb med stærk Strøm er 
forbundet med Igånap sarkås ydre Del. Terrænet omkring og navnlig Nord herfor 
er lavt, til Dels ganske jævnt, og store Strækninger heraf dækket med et Tæppe 
af Lichener. Den sydlige og vestlige Del er smaabakket med ganske enkelte lidt 
højere Punkter, men ikke særlig stærkt kuperet. 
Øerne, der hører til det foran beskrevne Fastlandsparti, er alle samlet i 
Grupper, af hvilke den nordligste ligger 1 Bunden af Kobbermine Bugten, 
der danner Grænsen mod Frederikshaab Distrikt. Den har en knap 15 km bred 
Munding mellem Sånerut og Alängorssuak, men Landet sænker sig østefter, og 
fra Mundingen skimter man den 35 km fjærne Indlandsis over de ca. 100 ganske 
lave, tæt sammenstillede Øer, der fra det lerfyldte Farvand langs Indlandsisens 
Rand skyder sig frem i Bugten til et Punkt ud for Kobberminen. Syd herfor i 
Læ af Karmat Pynten ligger Rinks Havn. 
Indre Kitsigsuts Øgruppe skyder sig fra Alängorssuar indtil 12 km til 
Søs i nordvestlig Retning og bestaar af op imod 150 stærkt spredte, lave, afrun- 
dede og ganske nøgne, rødligtfarvede Smaaholme. Den største, Tuluartalik, 
har en brugelig Skibshavn og er 54 m høj. 
Ydre Kitsigsut strækker sig lige saa langt ud fra Kysten Vest for Mun- 
dingen af Torssukätak, men har kun ca. 20 Øer, hvoraf den 140 m høje Umänak 
(Torstein Islænder) er et kendt Anduvningsmærke. 
Nunarssuit er langt den betydeligste af samtlige Øer i Grupperne. Syd for 
de lave, øde Smaafjælde omkring Mundingen af Torssukåtak hæver den 750 m 
høje Fjældkæde Kitdlavåt sig stejlt op af Vandet, og fra Kædens sydvestligste 
Punkt, Kap Desolation, har man Udsigt til Nunarssuits 3 sydlige Forbjerge. 
Hele dette Parti med de spidse, rødligtfarvede Tinder og forrevne Kløfter midt 
i det stormfulde, ofte isdækkede Hav danner et af de pragtfuldeste, men mest 
vilde og øde Landskaber langs denne ugæstmilde Kyst. Indefter sænker Terræ- 
net sig, og længst mod Øst er Landet ganske lavt. Medens Øens Nordkyst langs 
Torssukåtåk danner en jævn Linie med faa og ubetydelige Smaabugter, er de 
dybe, stærk forgrenede Indskæringer, der er skilt fra hverandre ved lave, smalle 
Landtanger, et Særkende for Nunarssuits Syd- og Østkyst. 
Syd for Kap Desolation ligger Mundingen af den brede Amitsuarssuk, der 
skyder sig ind bag Kitdlavât, og efter det følgende Forbjerg den dybe Tasiussak, 
hvis nordlige Forgrening, der overskærer Halvdelen af Nunarssuit, er fyldt med 
Smaaøer og omgivet af et Terræn med toppede Smaahoje og talrige Søer. Mellem 
Mundingen af Tasiussak og Øens sydøstligste, stærk fremtrædende Halvø med 
det kuplede 480 m høje Malene Fjæld, ligger et Par mindre Indskæringer og 
25* 
