388 JULIANEHAAB DISTRIKT 
paa Landets Ostside endvidere en betydelig Bugt, dækket af en Række store, 
lave Oer. 
Medens Yderkystens forrevne Fjælde, foran hvilke der kun findes enkelte 
spredte, nøgne Øer, er næsten helt solde, træffer man i de lunere Strøg af Lan- 
dets Indre en i Forhold til Øens fremskudte Beliggenhed frodig Plantevækst 
af Lynghede med Pil, Dværgbirk, Enen og adskillige andre Blomsterplanter. 
Øst for Nunarssuits NØ.-Pynt ligger endelig Käkaligaitsiaks Øgruppe, 
deriblandt den store, delvis flade Takisök Syd for Sejllobet til Julianehaab. 
Torssukåtak 9: Løbet langs Nunarssuits Nordkyst er en af de ejendomme- 
ligste og vigtigste Rejseruter i Sydgrønland, da det danner Indsejlingen til 
Landsdelens største Koloni og den, hvis Besejling frembyder de største Vanske- 
ligheder. 
I den almindelige Bevidsthed omfatter Torssukätak hele Løbet mellem Stræ- | 
det og Käkaligaitsiak Fjorden; Т. У. Garde angiver Aurora Havn tværs over for 
Takisôks NV.-Pynt som Grænse, men Grønlænderne hævder, at det kun naar 
til »Knækket«, og kalder Løbet Øst herfor Ikerasagssuax, hvilken Opfattelse 
efter Navnets Betydning — et snævert Løb med højt Land paa Siderne, og som 
udmunder i et rummeligt Bassin — sikkert er rigtig. 
Paa den 13 km lange Strækning indtil »Knekket«, hvor Itivdliatsiak Bae 
ten aabner sig, er Torssukätak paa det bredeste knap 1 km, paa det smalleste ved 
»Kneekket« kun 50 m. Hojfjeldet nærmer sig kun Løbet paa et enkelt Sted, nemlig 
paa Sydsiden lidt indenfor Mundingen, men Kysterne er golde og stéjle, Dybden 
betydelig, nemlig indtil 268 m, og ofte storre end Lobets Bredde, saa at det Ind- 
tryk uvilkaarlig paatvinger sig, at Torssukätaks Tilblivelse skyldes en vældig 
Revne. 
Ved »Knekket« aftager Dybden ganske pludselig til ca. 12 m, og paa den 
anden Side forandrer Landskabet Karakter; Lobet udvider sig til storre Bred- 
ninger, paa Nordsiden begrænset af Fjælde med ret jævne Skraaninger, paa Syd- 
siden af smukt gronklædte Øer med samme Karakter som Skærgaarden ostpaa til 
Julianehaab, men dog noget lavere og jævnere. Denne Forskel mellem Torssukätaks 
hoje, ode vestlige Del og den lave, frodige Ikerasagssuak spores ogsaa i Klimaet 
og har sin Grund i, at Strædets raakolde Taage som oftest bliver hængende paa 
Højfjældene langs Nunarssuits Yderkyst uden at trænge ind til de lunere Strøg 
indenfor »Knekket«. Hele Løbet har en Mængde fortrinlige Havne og er afmærket 
med talrige Varder til Vejledning for Skibene. 
Torssukåtak Gruppen begrænses mod Øst af Isfjorden Sermitsialik, der 
ligesom. Bredefjord og Skovfjord har et fra de typiske grønlandske Fjorde for- 
skelligt Præg, idet de kun delvis skærer sig ind i det faste Land, men hovedsage- 
lig er begrænset af Øer, af hvilke de inderste, som foran berørt, er betydelige af 
Omfang og omgivet af store Bredninger og Sunde, medens de yderste, typiske . 
smaa Skærgaardsøer er skilt fra hinanden ved snævre, vildsomme Løb, men uden 
nogen paaviselig skarp Grænse mellem de indre og ydre Øer, idet Overgangen 
mellem dem er ganske jævn. Som Følge af disse Forhold finder man mellem de 
