394 JULIANEHAAB DISTRIKT 
der er højere, større, mere spredte og skyder sig længere bort fra Kysten end i 
den typiske Skærgaard. Kun omkring Sårdlok og Igdlukasik findes en lille 
Gruppe Smaaøer, og det samme er Tilfældet ved Sagdlit; men baade denne sidste 
Gruppe og Kitsigsut Øerne Syd for Nanortalik ligger saa langt fra Kysten, at de 
derved mister Karakteren af egentlige Skærgaardsøer. 
At give en almindelig, kort Karakteristik af disse vældige Landstrækninger 
er en Opgave, der næppe kan løses. Hertil er Landets Bygning alt for uregelmæssig, 
Terrænet for vekslende. Fjælde paa indtil et Par Tusind Meters Højde med spidse, 
forrevne Kamme eller mægtige Erosionskegler, højt Plateauland, smaakuperet 
Terræn og jævnere Strækninger veksler uregelmæssigt og lunefuldt, ofte paa 
korte Afstande. De forskellige Landskabstyper glider hyppigt saaledes over i 
hinanden, at Landet kun vanskeligt lader sig rubricere, saaledes som det er mu- 
ligt for adskillige af de nordlige Egnes Vedkommende. En Del af Kystegnene 
Syd for Julianehaab er saaledes lav og smaakuperet og minder pletvis i høj 
Grad om tilsvarende Strækninger i de nordlige Distrikter, men midt i dette typi- 
ske Kystlandskab fremtræder pludselig Partier af en helt anden Landis > 
og bryder saaledes Ensformigheden. 
Et tilsvarende Forhold genfindes i Landets Indre, hvor Alpelandskabet, 
der danner de største sluttede Partier, veksler med Landstrækninger af en ganske 
anden Karakter, som atter er forskellige indbyrdes. Det vældige Højfjælds- 
parti mellem Mundingen af N. Sermilik og Tunugdliarfik Fjorden afbrydes saa- 
ledes længere inde af lavere Landstrækninger med jævnt skraanende Bakker, 
der strækker sig tværs over Halvøen og nærmere Indlandsisen gaar over i et meget 
stærkt kuperet Alpeland. Paa Julianehaab Halvøen mellem Tunugdliarfik og 
Igaliko Fjorden sænker Højfjældene sig ligeledes østefter, indtil det omkring 
Igaliko afløses af en efter grønlandske Forhold betydelig Slette, og midt paa 
den Syd herfor liggende Halvø træffer man et Bakkeland af sammé Karakter 
som Nord for Tunugdliarfik, afvekslende med Udløbere fra de østlige Højfjælde. 
I Distriktets sydlige Del er Alpelandet mere fremtrædende og skyder sig 
paa visse Strækninger endog fra Indlandsisen helt ud til Yderkysten, saaledes 
paa Sermersök og ved Igdlukasik, medens man langs den øvrige Del af Kysten 
finder vekselvis højere og lavere Land og enkelte Forbjerge. Hvor Alpelandet 
er eneherskende, danner det dog ikke overalt et sammenhængende Hele, men 
er hist og her spaltet af Dalstrøg eller Sænkninger, der strækker sig tværs over 
større Halvøer og danner bekvemme Overgange fra Fjord til Fjord, ligesom Over- 
bæringssteder forekommer ret hyppigt i Kystegnene. 
Fastlandskysten Øst for Julianehaab Bugten er gennemskaaret af et 
betydeligt Antal — særlig i Norddistriktet — tæt sammenstillede dybe Fjorde, 
hvoraf de 5, nemlig N. Sermilik, Когок i Tunugdliarfik, В. Sermilik, Tasermiut 
og Ilua er egentlige Isfjorde. Næsten alle Fjordene. gennemskærer Landet i 
nordøstlig Retning, men de 3 nordligste, N. Sermilik, Tunugdliarfik og Igaliko 
Fjorden bøjer dog længere inde mod Nord eller Nordvest. 
Nordfra regnet har Kysten ned til Torssukåtak følgende Fjorde: 
