JULIANEHAAB DISTRIKT 399 
Igaliko — eller som den ofte kaldes Julianehaab Fjorden —, de gamle 
Nordboers Einars Fjord, har lavere Kyster end Tunugdliarfik og ikke en saa 
stærk .buet Form, som denne, idet kun den allerinderste Vig af Fjorden følger 
en mere nordlig Retning end Hovedløbet. Fra Akias Vestpynt til Fjordbunden 
er Afstanden ca. 64 km, og Bredden overstiger ikke 4 km. Medens Akia paa Syd- 
siden af Fjordmundingen er ganske lav, næsten flad, langs Fjorden, har Nord- 
siden, 9: Landet omkring Julianehaab, noget højere, delvis stejle Kyster. Umid- 
delbart Øst for Kolonien, ca. 11 km fra Fjordmundingen, skærer 
Какогфок Fjorden sig ind i Landet (Fig. 3). Midt i Løbet, der har Form 
som en Bugt med tilnærmelsesvis samme Bredde som Dybde, ligger den ret store 
Arpatsivik Ø med to Smaatoppe, forbundet med en Rygning, der har jævnt 
skraanende Sider, og inderst afsætter Fjorden to Smaabugter, Tårtok, som ved 
en smal Tange er skilt fra Kangerdluarssuk, mod Vest og Tasiussak mod Øst. 
Landet mellem disse Smaaindskæringer har enkelte ret høje, afrundede Bjærg- 
toppe, af hvilke Kirkefjældet er det bedst kendte, men Fjordens Kyster 
er iøvrigt lave særlig paa Vestsiden. Paa en jævn, frodig Skraaning nedenfor 
Kirkefjeldet ligger den berømte Kakortok Kirkeruin, Nordboernes Hvalsø 
Kirke, Grønlands smukkeste og bedst bevarede Bygning fra Nordbotiden. 
Kirken er 16 m lang og 8 m bred udvendig, den sydlige Langvæg staar 
endnu i en Højde af 4 m, medens begge Gavlene er 5,5 m høje, men den øverste 
Del af disse er borte. Paa Sydvæggen er der 2 Døre og 4 Vinduer, i Vestgavlen 
1 Dør med ‚Vindu ovenover, alle med Overliggere, og i Østgavlen et Korvindue 
med fladbuet Stik. Muren er ca. 1,4 m tyk og opført af flade Natursten i Skifter 
gennem hele Murtykkelsen, Kirkens Opførelsestid kan ikke med Bestemthed 
angives, men Årkitekt M. Clemmensen, der har givet en detailleret Beskrivelse 
af Kirken, mener, at den stammer fra ca. 1126. I Stilen ligner den de ældste irske 
og de tidligste norske Kirker. 
Ud for Mundingen af Kakortok ligger to høje Øer, Kexertarssuax, hvoraf 
den vestligste har haft en Del Kobbermalm, som blev: delvis bortsprængt i 
Halvtredserne af forrige Aarhundrede (Frederik den 7des Mine). 
Lidt indenfor Akia afsætter Fjorden paa den sydlige Side en lille Indskæ- 
ring, Exaluit, der fortsættes i et frodigt Dalstrøg, som gaar helt ind til Kagssiar- 
ssuk i Bunden af Fjordens østlige Arm og er skilt fra Fjorden ved en smal Ryg- 
ning med jævnere og frodigere Skraaninger end den modsatte Kyst, der er høj 
og stejlt affaldende paa hele Strækningen mellem Kaxortox Fjorden og Igaliko. 
Bundfældningen fra en stor Bræelv, som udmunder i Bunden af den østlige 
Fjordarm, har bevirket, at dennes indre Del falder tør med Lavvande. 
Landet mellem Tunugdliarfik og Igaliko Fjorden. Fra Bredefjord 
skærer den 22 km dybe Kangerdluarssuk Fjord sig ind i det smalle Land mellem 
Tunugdliarfik og Kakortok Fjorden. Omkring dens Munding er Kysterne ganske 
lave, men længere inde, hvor Fjorden bliver bredere, rejser Klipperne sig enkelte 
Steder stejlt op af Vandet, andre Steder findes en smal Strandbred ved Foden 
af de smuldrende Klippers stejle Skraaninger, eller Fjorden hegnes af mægtige 
