412 JULIANEHAAB DISTRIKT 
Højfjældene bagved, afvekslende med ganske lave, stærk kuperede og afslebne 
nøgne Smaakupler eller højere Strækninger med langstrakte, jævne Konturer. 
Den danner saaledes en udpræget Modsætning til Øens Sydkyst, der har flere 
aldeles nøgne, forrevne og ganske bratte Forbjerge, adskilt ved to dybe Ind- 
skæringer, Kangia og Itivnera, og med spidse Toppe paa den midterste, sydligst 
gaaende Halvø mellem de to Fjorde. Ved en lav Tange af Sand med butkantede 
Sten er Halvøen forbundet med det ca. 300 m høje, kegleformede Umånarssuak, 
det egentlige »Kap Farvel«, der tidligere benævnedes Statenhuk. 
Syd herfor, indtil en Afstand af ca. 4 km fra Kysten, ligger nogle ganske lave 
og enkelte højere, rundtoppede Øer, og i Mundingen af Kangia en Del Smaaholme 
og Skær. Plantevæksten er overalt ringe og bestaar selv i beskyttede Bugter 
af en fattig Lyngmark, blandt hvis Planter Blaabær, Ledum og Dværgbirk næppe 
kan friste Livet. Paa Nordsiden af Eggers Ø ligger Bopladsen Itivdlek. 
Tæt ved Yderkysten er Vestsiden af samme Ø ligeledes stejl med delvis 
grønklædte Fjælde, furet af Dalstrøg, hvorigennem man skimter Højfjældets 
smukke Kegletoppe (Fig. 13). Efterhaanden, som man nærmer sig Ikerasak, bliver 
Landet lavere med snævre Dalstrøg i Bunden af de Smaabugter, Sundet afsætter. 
Den modsatte Bred af Ikerasak har højere og mere forrevne Kyster, der nær- 
mest Ikex udvikler sig til et prægtigt Alpeland med spidse Toppe, synlig fra det 
lige over for liggende Udsted Sangmissok (Fig. 24). i 
Et ganske smalt Sund, omgivet af vældige, stejle Fjælde med forrevne, 
spidse Toppe af de dristigste Former, skærer sig sydfra saa dybt'ind i Øen, at 
dennes vestlige og østlige Del kun er forbundet med hinanden ved et lavt af Høj- 
vande overskyllet Overbæringssted, Itivdliak. Midt paa den vestlige Halvdel af 
den store Ø ligger de smukke, stejle Tôrnârssuk Fjælde med Toppe paa indtil 
1250 m Højde. Kysterne er overalt høje, kuperede og ret nøgne med jævnere 
Skraaninger og betydelige Moræner paa Sydsiden af Øen. Ud for Mundingen af 
Ikerasak findes en Gruppe smaa, lave og nøgne Klippeøer. Paa de yderste af 
disse, Kekertat, ligger en Del Gronlændere paa Fangst i Klapmydsetiden. 
Østkysten mellem Prins Christians Sund og Lindenow Fjord. Yder- 
kysten har to Bugter, dækket af større Øer, sydligst Kekertatsiak med 
Aluk, og Nord for Forbjerget Kangerujuk Dronning Louises Ø ved 
Lindenow Fjordens Munding. Kysterne og Øerne har høje, nøgne, forrevne og 
stærkt isskurede Forbjerge, og Højlandsisen træder paa mange Steder helt ud til 
Kysten, saaledes indenfor Kekertatsiak, hvor der findes 4 større og 7 mindre 
Isbræer med stærkt varierende Hældning og et meget vildt, forrevent Udseende. 
Brærandens Brudflader hæver sig fra 10 til 30m over Havfladen. Kystlandet 
tiltager i Højde nordefter. Aluk er saaledes 500 m, Fjældene bag Kangerujuk 
over 700 m, og Dronning Louises Ø ca. 800 m høj. Aluk betragtedes i 
gamle Dage som Grænse mellem Øst- og Vestlændingene, hvor disse jævnlig kom 
sammen for at handle. 
Landets Indre mellem Østkysten og Kangersunek samt Strækningen Syd 
for Lindenow Fjord til Bunden af Tasermiut er i Folge ©. Е. Horm dækket af 
