JULIANEHAAB DISTRIKT 423 
Man har her for sig de vulkanske Masser, der vandret har bredt sig ud over denne 
og svarer i Hovedtrækkene til de Bjergarter, der produceres af Nutidens Vul- 
kaner. Oprindelig har de i vid Udstrækning bredt sig over Egnen, men er efter- 
haanden bort eroderet overalt, saaledes at Ilimaussak Partiet og dets Affald mod 
Tunugdliarfik er det eneste Sted i Grønland, hvor denne Porfyr- og Diabasfor- 
mation nu er bevaret. i 
Fra Sermilik sænker Landet sig stærkt imod Vest og er langs den indre Del 
af Tunugdliarfik ganske lavt. Her ser man den røde Sandsten hæve sig op over 
Terrænet som Kamme, omgivende øformede Partier af den nedenunder liggende 
ældre Granit, men nogen betydelig Højde har disse Kamme kun ved Mussartüt, 
hvor Sandstenen bag det prægtige Naujarssuits lodrette Væg hæver sig ca. 850 m 
о. Н. Fjældet er gennemsat af lodrette Sandstensgange med samme Retning som 
de talrige Porfyrgange, der gaar fra Nordøst til Sydvest. Sandstensgangene er 
Revner, fyldte med nedgledet og senere hærdet Sand. Deres Tilstedeværelse 
viser, at Sandstenen endnu kun delvis var hærdet, da de vulkanske Udbrud 
begyndte. 
Thortarfik Plateauet paa Igaliko Tangen danner en Fortsættelse af Nar- 
ssårssuk Plateauet. Det er 300 m højt og bestaar af vandrette Sandstenslag med 
underliggende Grundfjælds Granit. Medens de øverstliggende Sandstenslag er under- 
gaaet saadanne Forandringer, som frembringes ved store Eruptivmassers Nær- 
hed, har de underste bevaret den røde Sandstens oprindelige Beskaffenhed. Dette 
Forhold taler for, at de yngre Eruptiver oprindelig har dækket en stor Del af 
Tliortarfik Plateauet, og at dette maa sigés at tilhøre Eruptivmassens Underlag. 
Ved Igaliko er Sandstenen næsten overalt gennemsat af Porfyrgange, men 
disse staar her i Forbindelse med de mange Kløfter, der gennemskærer Partiet 
og synes at have foranlediget de betydelige Spring, der findes i dette. 
Da Sandstenen let lader sig spalte, har den i stor Udstrækning været anvendt 
som Byggemateriale af Nordboerne. ] 
Landet mellem Igaliko og Ilua Fjorden er navnlig undersøgt af Geologen 
A. JESSEN, hvis Beskrivelse herover ег lagt til Grund for det efterfølgende Afsnit. 
Dets geologiske Beskaffenhed er ret ensartet, idet Gnejs, Granit, syenitisk Granit 
og Syenit, alle i temmelig sluttede Partier, er de overvejende Bjærgarter, men 
Grænsen mellem de to førstnævnte er ofte stærkt udvisket. 
Kyststrækningen mellem Julianehaab og Sydprøven bestaar af Granit, 
der i Julianehaabs Nærhed er rig paa Hornblende. Syd herfor aftager Hornblen- 
den, Granitten bliver storkornet med stærk rød Ortoklas og mælket Kvarts, 
eller den faar en graalig Farve, bliver mere finkornet og gaar over i stribet, 
stærkt lagdelt Granit, som især er udviklet paa Øerne omkring Sårdlok, 
men lidt Syd herfor atter afløses af den røde og graa Granit, som forekommer 
almindeligst paa Strækningen ned til Sydprøven. Hele Partiet er gennemsat af 
Diorit-, Diabas- og Pegmatitgange, hvilke sidste, bestaaende af mælket eller 
klar Kvarts og hvid Feldspat, navnlig forekommer i et meget betydeligt Antal 
omkring Sårdlok, hvor de snor sig som bugtede, hvide Baand gennem den stri- 
