JULIANEHAAB DISTRIKT 435 
Grus af let smuldrende Stenarter, særlig Syenit og Diabas. Da Vejrsmuldringen 
sker hurtigt, er Gruset meget bevægeligt, og Vegetationen som Følge deraf ingen, 
eller meget ringe og spredt. De Arter, der trives paa saadanne Steder, er derfor 
især saadanne, som er fæstet ved en lang Hovedrod (Graapil, Papaver radicatum 
og andre), eller ved lange og kraftige Siderødder (Sedum Rhodiola), eller som 
klatrer ved Hjælp af meget lange Rodskud (Potentilla tridentata, Chamaenerium 
latifolium og andre). 
Krat. Den Vegetationsform, der mer end alle andre præger Sydkystlandet, 
er de stærkt udbredte Kratskove. De kommer i Almindelighed ikke Kysten nær- 
mere end i de nordlige Egne, og hvor dette er Tilfældet, er de saa lave, at man 
kan være i Tvivl om, hvorvidt de med Rette fortjener Navn af Krat. De 
bedækker fortrinsvis Bjærgenes Fod, kræver megen Fugtighed og en relativ 
stor Varme. 
Dette hindrer dog ikke, at særlig Pilekrattene dækker Nordskraaningerne 
1 stort Omfang, saaledes 1 Tasermiut og S. Sermilik. De kræver ogsaa Læ, og deres 
Fordeling viser, at de navnlig forlanger Læ mod Føhnen, idet de enten mangler 
paa saadanne Steder, hvor denne blæser særlig stærkt, eller danner lave Smaa- 
buske, som netop strækker sig i denne Vinds Retning. Disse Buske og de sammen- 
hængende Krat naar indtil Mands Højde og har sædvanligvis en sammenhæn- 
gende Overflade, hvilket vistnok kommer af, at de om Vinteren er dækket med 
Sne undtagen de øverste Grene, som rager op over denne og derfor dør bort i 
Løbet af Vinteren. Krat over Mandshøjde findes sjældent og kun paa saadanne 
Steder i det Indre, hvor Buskene ligger i Læ. 
Krattene bestaar særlig af en Pil (Salic glauca), en Birk (Betula odorata) 
og i mindre Grad af en Røn (Sorbus americana). 
Pilekrattene, der er de mest udbredte og kommer Kysten nærmere end 
Birkekrattene, bliver ikke højere end i Mellemgrønland. Selv Nord for Polar- 
kredsen kan man træffe Pilekrat paa 2,5 m’s Højde, og dette synes at være Artens 
Maksimumshøjde, men denne Højde naas sjældent, om end enkelte Grene rager 
betydeligt højere op. Krattene er i Almindelighed meget tætte, og Pilen vokser 
her i typisk Buskform, idet flere, omtrent lige kraftige Grene, udgaar fra Grun- 
den. Pilen forekommer ogsaa som integrerende Del af andre Vegetationsformer, 
f. Eks. i Kær,, Hede og paa grusede Steder, hvor den kan være dominerende, 
‚ men i Reglen holder den sig her lav og krybende. Pilekrattene kræver mere Fug- 
tighed end Birkekrattene, men stiller mindre Fordringer med Hensyn til Lys 
og Varme, hvorfor de forekommer paa Skraaninger med mere forskellig Eks- 
position end disse. De stiger i Reglen kun.til en ringe Højde, men er dog fundet 
indtil 1300 m over Havet. Hvis Planterne staar meget tæt, har de næsten ingen 
Undervegetation, men Jordbunden er ofte dækket af Mosser. I de mindre tætte 
Vidiebevoksninger finder man, derimod indstrøet en Vegetation, der svarer til de 
urtebevoksede Skraaninger, ligesom i Midtgrønland, men hyppigst er Græsserne 
i Sydkystlandet saa stærk fremtrædende, at Vegetationen mer eller mindre 
nærmer sig Græstæpper, især i det Indre af Landet. 
287 
