452 JULIANEHAAB DISTRIKT 
Aar end nordpaa, og for at sikre sig i Tilfælde af Misfangst, maatte Gronlæn- 
derne derfor opspare store Kvanta Torkod og Spæk fra Sommerfangsten. Medens 
denne, der udelukkende er baseret paa de store Sæltræk langs Kysten, i det Store 
og Hele har holdt sig uforandret gennem Tiderne, eller i alt Fald er gaaet mindre 
tilbage end nordpaa, har Vinterfangsten givet ringere og ringere Udbytte. Nedgan- 
gen, der navnlig spores omkring Aarhundredskiftet, er gennemgaaende større 
end i andre Egne af Landsdelen og skyldes uden Tvivl den tætte Bebyggelse, 
der er Skyld 1, at Bestanden af. Netsider og Remmesæler efterhaanden er stærkt 
udtyndet, først og fremmest 1 Agdluitsox Fjorden, hvortil Navnet (den der er 
uden Aandehuller) ogsaa sigter, senere ogsaa i Fjordene Nord herfor, mindre der- 
imod i de sydligste Sunde i Distriktet. 
Da Tæppetrafikken begyndte, kastede Grønlænderne sig derfor med Iver 
over Fuglejagten, hvilket: efterhaanden medførte, at Bestanden af Ederfugle 
tog stærkt af i hele Distriktet, hvor disse tidligere fandtes i betydelig Mængde: 
For en Menneskealder siden kunde en Skytte under Fuglenes Aftentræk ind 
gennem Fjordmundingerne saaledes faa indtil en Snes Ederfugle paa Steder, hvor 
Trækket nu er helt ophørt, og i Fjordene omkring Матззак og navnlig 1 Taser- 
miut, hvor Fuglene tidligere forekom i uhyre Mængder, er de nu næsten helt 
borte eller saa forjaget, at Jægerne slet ikke kan komme dem paa Skud. Efter- 
haanden som Bestanden af Ederfugle er aftaget, har Grønlænderne begyndt 
at jage Lomvier, der tidligere slet ikke udnyttedes, og nu tåger man endog til 
Takke med de smaa Alkekonger. Indførelsen af Tæppetrafikken var oprindelig 
ikke stærk paakrævet af Forholdene, da den private Trafik med Tæpper kun 
var ringe. Anderledes stiller Forholdene sig med Hensyn til Fiskeriet, særlig i 
den tætbefolkede Agdluitsox Fjord, hvor Indvaanerne, efter at Netsiderne var 
forsvundne og Fuglene forjaget, levede kummerligt om Vinteren, indtil Eksport- 
fiskeriet bød dem bedre Levevilkaar. Dette er i korte Træk Erhvervets Historie, 
og paa Grundlag heraf maa Erhvervsvirksomheden i Distriktet nu til Dags ses. 
Den Fangst, der mere end nogen anden behersker hele Erhvervslivet, er 
nu som før Klapmydsefangsten, hvori næsten alle, der er i Besiddelse af en Bøsse 
og i Stand til at bruge en Kajak, tager Del. Saalænge den varer, ligger de fleste 
Bopladser øde, idet næsten hele Befolkningen midt i Maj flytter ud paa Fangst- 
øerne, hvorved man forstaar de yderste Øer paa største Delen af Strækningen 
mellem Kap Farvel og Kagssimiut. Er Isen heldigt beliggende, giver Sælfang- 
sten i Reglen et fortrinligt Udbytte, og man kan regne, at ca. 75 °/u af det 
Antal Sæler, der tages Aaret rundt, bjærges i de 4 Maaneder, Maj til August. Det 
er dog ikke udelukkende Klapmydsen, der er Genstand for Fangst, men ogsaa 
de andre Sælarter, der følger Klapmydsen paa dens Træk syd- eller nordover, 
og adskillige af Fangerne tager ofte lige saa mange smaa som store Sæler, særlig 
i Juli. En betydelig Del af Kødet tørres til Vinterproviant, og efter gammel Skik 
hengemmes der for hvert Hus 1 à 2 Poser med Spek (pöruser), hver indeholdende 
indtil 150 kg. 
Naar Angmagssattiden nærmer sig, sendes Kvinderne, assisteret af gamle 
