462 ; JULIANEHAAB DISTRIKT 
82 kg Talg, 496 kg Uld, 46 kg Rullepølse og 114 Skind gennemsnitlig pr. Aar; 
endvidere er der bortsolgt 26 Faar fra Forsøget i det paagældende Femaar. 
Det er indlysende, at hverken de mest velstillede Kvægejere, der har indtil 
4 Malkekoer, eller Faareholderne, hvoraf nogle ejer 30—40 Dyr, en enkelt endda. 
70, er i Stand til at leve af Husdyravlen alene, da Dyrenes Ydeevne tilmed: er 
betydelig nedsat, fordi de gennemgaaende røgtes daarligt. Adskillige Grønlæn- 
dere har saaledes ingen eller yderst slette Stalde til Faarene, der i Reglen faar 
Lov til at skøtte sig selv; men paa den anden Side maa man ikke undervurdere 
Betydningen af, at der ved mange Bosteder kan skaffes Mælk til Smaabern og 
Kød til Befolkningen i Tilfælde af, at der indtræder Nødstilstand paa Pladsen. 
Og skulde Sælfangsten i Tidens Løb svigte, er der vistnok ingen. Tvivl om, at 
Betingelserne for Kreatur- og Faarehold er gunstige nok til, at Befolkningen der- 
igennem vil kunne skabe sig en Levevej; men Forudsætningen herfor maa natur- 
ligvis være, at dette drives rationelt, og at Dyrene ikke som hidtil faar Lov til 
helt eller delvis at skøtte sig selv. 
DEN GRØNLANDSKE BEFOLKNING 
Om Befolkningen og Samfundsforholdene ved Kolonisationens Begyndelse 
i den Del af Landet, der omfatter det nuværende Julianehaab. Distrikt, foreligger 
der ingen eller i alt Fald kun faa og usikre Efterretninger. 
Distriktet har vistnok nu og da været besøgt af hollandske Hvalfangere, 
men HANS EGEDE var den første Evropæer, der berejste Landet, da han i Aaret 
1723 paa sin Undersøgelsesrejse sydpaa langs Vestkysten for at finde »Øster- 
bygden« naaede ned til Egnene omkring det nuværende Nanortalik. Han gør 
opmærksom paa, at Befolkningens Accent og Udtale forandrede sig, da han 
naaede Mundingen af et Sund, der efter Stedsangivelsen og Beskrivelsen af Rejse- 
ruten maa antages at have været Torssukåtak, altsaa tæt ved det nuværende 
Distrikts Nordgrænse; men han kommer ikke ind paa en nærmere Omtale af 
Befolkningens Levevis, Sæder og Skikke. Helt ukendt var Befolkningen ham dog 
ikke. Han traf endog saa sydligt som ved Nanortalik to Mænd, der Aaret forud 
havde besøgt Kolonien paa Haabets Ø. Adskillige af Indvaanerne passerede 
nemlig ofte Igdluerünerit, naar de paa deres Fangst- og Handelsrejser gik nord- 
paa, eller naar de samme Sommer eller efter et længere Ophold i de nordligere 
Egne atter satte Kursen mod deres Hjemstavn. 
— Indvaanerne omtales senere af DALAGER, efter hvis Anskuelse de moralsk 
stod paa et lavt Standpunkt. Han fortæller saaledes, at der mellem de »upo- 
lerede Søerlændere«, der hvert Aar passerede Kolonien (Frederikshaab), altid 
fandtes nogle, »som komme og bede om, at gøre deres ufrugtsommelige Koner 
frugtsommelige«; ligesom han udtaler følgende: »om Blodskam (der mellem Grøn- 
lænderne ellers regnedes for en afskyelig Last), hører man fornemmelig om de 
Syd paa et eller andet Sted«, og anfører herpaa Eksempler. Mord med deraf føl- 
gende Blodhævn forefaldt ogsaa jævnlig i Distriktet. 
