JULIANEHAAB DISTRIKT : 471 
Indvandring fra Østkysten. En nøjagtig Opgørelse over Tilvækstens Størrelse 
indenfor de to Kirkesamfund lader sig dog ikke opstille. 
Evropæerne i Distriktet omfattede oprindelig kun de i Tjenesten Fastansatte 
‚ Læger, Præster og Handelsbetjente med Familier. Deres Antal beløb sig i 1840 
til 42 Personer, i 1880 til 41, 1 1901 til 35, i 1911 til 106 og i 1919 til 55. Aarsagen 
til den stærke Stigning i Aarene efter 1901 skyldtes Anlægget af Kobberminen 
Ivnatsiak 1 Kagssimiut Kommune og senere det efter Minens Nedlæggelse ор- 
rettede Grafitbrud paa Amitsox 1 Nanortalik Kommune. Antallet af Funktio- 
nærer og Arbejdere ved Bruddet udgjorde 28 Mand 1 1919, de øvrige 27 Danske 
omfattede de under Styrelsen og Kirkevæsenet ansatte Embedsmænd og Funk- 
tionærer med Familier. 
ØKONOMI OG SAMFUNDSFORHOLD 
De Forhold, hvorunder de grønlandske Erhverv drives i Julianehaab Distrikt, 
synes paa visse Punkter at have præget de derboende Indfødte. De er ikke alene 
langt mere forsynlige med Indsamling af Vinterforraad end deres nordligere 
boende Landsmænd, men ogsaa lettere modtagelig for nye Impulser paa Er- 
hvervslivets Omraade end disse. Styrelsens Forsøg paa Indførelsen af Faareavl 
har saaledes vundet almindelig Paaskønnelse og bevirket, at et betydeligt Antal 
Indfødte har anskaffet sig Faar eller Geder, hvorimod Grønlænderne andetsteds 
undertiden har modtaget de nye Erhverv med nogen Mistro eller endog stillet 
sig fjendtlig overfor dem. I en Indberetning til Direktionen gør Distriktets Køb- 
mand allerede 1 1784 opmærksom paa, at: »Grønlænderne er langt forsigtigere 
og eftertænksommere med at forsyne sig om Sommeren til Vinteren, om Fangst 
aldeles skulde slaa fejl, end Grønlænderne ved andre Steder, thi foruden at de og 
passe Angmagssat-Fangst og dermed forsyner sig, tørrer de om Sommeren alt 
det Kød, som de have tilovers og bevarer om Vinteren. Enhver Grønlænder for- 
syner sig og om Sommeren med 1—2 à 3 Porrosekker (pöruser) Spek, hver om- 
trent paa en halv Tønde til Vinteren, og forinden en Grønlænder er forsynet med 
dette, afgiver han ikke noget Spæk til Handelen«. Denne Skildring svarer i det 
Store og Hele til Forholdene den Dag i Dag, men hertil kommer, at den Bemyn- 
digelse, Købmændene før Forstanderskabets Indførelse havde til Uddeling af 
danske Produkter til Grønlænderne i Trangstid, slet ikke benyttedes i Juliane- 
haab Distrikt paa Grund af dets store Omfang, hvorimod denne saakaldte Sulte- 
kost udstykkedes i rigelig Mængde i de øvrige Distrikter, hvis Befolkning derved 
demoraliseredes, idet Udsigten til at leve paa Handelens Bekostning om Vinteren 
ganske automatisk svækkede Erhververnes Interesse for Indsamling af det nød- 
vendige Vinterforraad. I Julianehaab Distrikt er Befolkningen derimod ikke 
taget under Armene paa samme Maade, men har været henvist til at klare sig 
selv, og dette sunde Princip har uden Tvivl skabt en selvstændig og modstands- 
dygtig Race, der langt bedre forstaar at indrette sig under de skiftende Forhold 
end deres nordligere bgende Landsmænd og at udnytte de Muligheder, Indførelsen 
