474 JULIANEHAAB DISTRIKT 
вок, og saa længe der er Mulighed for at faa Sæler, interesserer Grønlænderne 
sig ikke for Fiskeriet. Den allerstørste Del af Befolkningen deltager derfor i Klap- 
mydsefangsten, og kun et Faatal af Erhververne ved Narssak bliver hjemme 
hele Sommeren. Ernæringsforholdene er derfor overordentlig gunstige i denne 
Egn, og Kosten afvekslende, Sælkød og Spæk i Sommertiden, Kød og Fisk om 
Efteraaret og om Vinteren. 
Endelig er Resten af Befolkningen mindre gunstig stillet end de ovenfor 
omtalte Indvaanere, fordi Sælfangsten om Vinteren er daarlig, og Adgangen 
til at skaffe sig Indtægt ved Salg af Fisk ikke staar den aaben; men adskillige 
af Fjordbeboerne har dog en god Fortjeneste af Rævefangsten, saaledes Befolk- 
ningen ved Igaliko og Кекегфатззайтак. Foruden disse maa hertil regnes Befolk- . 
ningen i Julianehaab og Бат ок Kommuner, Igdlorpaiterne, Sermilikerne og 
til Dels Nanortalikerne, Igdlukasikerne, Frederiksdalerne og enkelte andre. Om 
Sommeren tager de som alle andre Del i Klapmydsefangsten. Saalænge denne 
varer, udfolder der sig et broget Folkeliv paa Øerne. Flensede og uflensede Sæler 
ligger henslængt paa Klipperne, som driver af Tran og Blod; der aflægges Besøg 
1 Telte og Hytter, sladres og drikkes Kaffe uden Ophør; man tager Revanche 
for den lange, ensformige, isolerede Tilværelse paa Bopladserne i den lange Vin- 
tertid. Ernæringsforholdene er saa gunstige som overhovedet mulig i denne 
Tid, man svælger i Kød og Spæk, Børn og Kvinder strutter af Fedme. 
Efter Hjemkomsten fortsættes Sælfangsten i det Omfang, Forholdene til- 
lader, men Befolkningen ved de nævnte Steder lever dog, navnlig i Norddistriktet, 
væsenligst af Fisk og Fugle, og hen paa Vinteren maa man, naar det opsparede 
Forraad af Tørkød er forbrugt, mange Steder nøjes med Fisk, især Rodfisk, der 
forekommer ved de fleste Bopladser, sparsomt dog i Syddistriktet, ved Nanortalik, 
Frederiksdal og andre Steder. Paa enkelte Pladser drives desuden lidt Haj-. 
fiskeri, men Ernæringsforholdene er dog jævnlig mindre gode, og Mangelen paa 
Kontanter følelig, indtil Sælfangsten hen paa Foraaret paany skaber gunstige 
Levevilkaar for Befolkningen. 
Man skulde antage, at Fangerne under saadanne Omstændigheder, vilde 
være tilbøjelige til at søge Hjælp hos det kommunale Understøttelsesvæsen, 
men dette er ingenlunde Tilfældet; thi dels medfører en saadan Hjælp — i hvert 
Fald naar Trangen er selvforskyldt — Repartitions-Fortabelse, og dels er Be- 
folkningen fra gammel Tid uvant med at søge Hjælp hos andre, selv om Erhvervet 
en Overgang skulde svigte. Understøttelse kræves derfor kun i yderste Nøds- 
fald og har, som hosstaaende Oversigt (Tabel N) viser, kun andraget gennem- 
snitlig 117 Kr. aarlig i 1917—19; hvilket svarer til ca. 4 Øre pr. Individ af den 
samlede Befolkning. 
Understøttelsen til Enker, uforsørgede Børn og gamle Erhververe er dog 
noget rundeligere og bestaar især af Tøj og Skind til Klæder. Værdien af det ud- 
leverede udgør 880 Kr. aarligt svarende til 27 Øre pr. Individ af Befolkningen; 
men herunder er blandt andet ogsaa medregnet de bevilgede Fødemidler, som 
dog kun fordeles med stor Sparsomhed, da den Hjælp, Grønlænderne gensidig 
