480 JULIANEHAAB DISTRIKT 
sens Stemme, skrabe i Isen eller ved i liggende Stilling at efterabe dens Bevæ- 
gelser. For at kunne skyde sikrere, benytter Fangeren en lille trebenet Stol som 
Underlag for Riflen. Den anbringes under Roningen ovenpaa Kajakken; og det 
gør et underligt Indtryk paa een at se en fuldt udrustet Kajakmand udståret 
med dette ejendommelige »Redskab«. 
Medens den fede Klapmyds opholder sig i Vandet, søger den magre 1 Reg- 
len op paa Isen, hyppig i Selskab med andre Sælarter. Idet Fangeren nærmer 
sig Sælen, og denne faar Øje paa Kajakken, efterligner han Sværdfiskens Stemme, 
hvorfor Sælen i Forskrækkelsen søger længere ind paa Isen, samtidig med at store 
Taarer — efter Fangernes Paastand — triller ned af Kæberne paa Dyret. Kan 
Fangeren ikke komme den paa Skud fra Kajakken, gaar han op paa Isen, hvor 
han dræber Sælen med et Riffelskud eller et Harpunstød. 
I aabent Vand drives Kajakfangsten i langt højere Grad end nordpaa ude- 
lukkende med Riffel eller hyppigere med Haglbøsse, navnlig i den midterste 
og sydligste Del af Distriktet, hvor kun et Faatal af de ældre Fangere forstaar 
at bruge Harpunen, og det omtales som en Mærkelighed, naar dette sker. Besyn- . 
derligt er det, at Fangerne i den Syd for Nanortalik liggende Del af Distriktet, 
hvor Sælfangsten ikke alene giver bedst Udbytte, men næsten er det eneste Er- 
hverv, ikke holder den gamle eskimøiske Fangstteknik i Hævd. 
Harpunen bruges næsten ikke som Fangstvaaben mere, men kun for at sikre 
Kajakmanden Byttet, og Blæren gøres derfor mindre og mindre. Adskillige Fan- 
gere, særlig de, der kun deltager i Klapmydsefangsten mellem Storisen, hvor 
Blæren til Nød kan undværes, har endog helt afskaffet den. Ved ikke at benytte 
Blæren i Aabentvands-Fangst gaar dog mange Sæler tabt. 
I fangstteknisk Henseende staar Erhververne hernede, særlig i Midter- og 
Syddistriktet, derfor langt tilbage. for Midtgrønlænderne. 
Af andre Fangstmetoder benyttes: 
Aandehul-Fangst endnu overalt i Norddistriktet, særlig paa Blankis, 
men udøves sjældnere og sjældnere, efterhaanden som Remmesælerne er gaaet 
saa stærkt tilbage i Antal, at Fangsten af denne Sæl næsten er ophørt om Vin- 
teren. Metoden er derimod gaaet helt af Glemme i Syddistriktet undtagen ved 
Nûk, hvor Betingelserne er gunstige for denne særegne Fangst, som derfor endnu 
benyttes her, tilmed i dens oprindelige Form ved Hjælp af Harpunen alene. 
Ved Sangmissok drives en særegen Fangst af Netsider paa Steder, hvor Stor- 
isen er sammenfrosset med Viaterisen. Ved paa en særegen Maade at skrabe i 
Isen kommer Sælerne frem i Strømvandet ved Isfjældene eller større Skosser, 
hvor de da skydes. 
Glatis-Fangst kendes slet ikke og har ikke været benyttet i mange Aar, 
om overhovedet nogensinde. 
Kagssimassut-Fangst er ret almindelig i Norddistriktet, men skal være 
helt ukendt ved Nanortalik og sydefter, undtagen ved Kernertok, hvor Betin- 
gelserne for denne Fangstmetode er gunstig. 
Isgarn-Fangst drives kun rent forsøgsvis, snart et, snart et andet Sted i 
