504 JULIANEHAAB DISTRIKT 
forsynet med ganske flade Tage af Hensyn til den orkanagtige Føhnvind, der 
blæser ved Stedet. Stenmurene er tættet med Kalk, Ler eller Tørv. 4 Huse 
er sammenbygget to og to, og alle har Bislag med Komfur eller Ildsted. 
Desuden findes paa Pladsen 6 Kostalde, 2 Faarestalde og 9 Hølader. Stal- 
dene har lave Sadeltage af Træ, den største er 6 X 4 X 1,6 m og indrettet med 
7 Baase. Af Høladerne er enkelte tilbygget Staldene, de øvrige fritliggende og 
dækket med Tørvetag. : 
Befolkningen udgjorde i 1919 67 Indvaanere. Stedet havde Jordemoder 
og en kateketskoleuddannet Kateket. 11 Fangere, 1 Fisker, 1 Dreng og 1 Fast- 
lønnet var forsynet med Kajak. 
Fangstudbyttet beløb sig s. A. til 32 store og 158 smaa Sæler, 205 blaa 
og 170 hvide Ræve samt 4 Bjørne. 
Da Befolkningen ikke er i Stand til at leve af Kvægavl alene, driver den 
grønlandsk Erhverv paa ganske tilsvarende Maade som andre Indfodte. Er- 
hververne er dog gennemgaaende tarvelige Kajakroere, og ingen formaar at 
rejse sig efter Kæntring; 3 er kajaksvimle. Ved Stedet findes 1 Træbaad, 4 Kone- 
baade, 2 Stovts- 1 grønlandsk Telt og 14 Rifler. 
Erhvervsturnus. I Vintermaanederne drives væsentlig Rævefangst og 
Fiskeri af Hellefisk, hvoraf der findes mange i Tunugdliarfik, samt en Del Net- 
sidefangst, særlig i N. Sermilik. I Juli rejser største Delen af Befolkningen paa 
Fangst til Ümänak, Umänartüt eller Kärusulik, og efter Hjemkomsten fra Fangst- 
øerne samles Hø, mest fra de gamle Nordbotomter, samt Skovbrænde. Der tages 
lidt Laks i Bunden af Tunugdliarfik i August, men iøvrigt holder man sig til 
andet Fiskeri og senere til Rævejagt. Hen paa Efteraaret tages ganske enkelte 
Sæler, men Fiskeriet er Befolkningens Hovedernæring, da Ataken og Sofuglene 
kun rent undtagelsesvis søger ind til Stedet. 
Kolonien Julianehaab. 
Ca. 11 km. indenfor Igaliko eller — som den nu oftere benævnes — Juliane- 
haab Fjordens Munding afsætter Fjorden paa Nordsiden bag det stærk frem- 
springende, lave »hvide Næs« en mindre Bugt, i hvis Bund der udmunder et 
Dalstrøg, som er gennemstrømmet af en kort, vandrig Elv og i vestlig Retning 
fører ind i Landet. Medens Dalen længst ude er ganske snæver, udvider den 
sig efterhaanden indad og afgiver Plads til en betydelig Sø, der strækker sig 6 
km. ind i Landet og er omgivet af jævnere eller stejlere Skrænter med frodig 
Lynghede og paa Solsiden med betydelige Krat af Pil og Birk. Paa et ganske 
smalt, fladt Plateau langs Elvmundingen og op ad de Skraaninger, der omgiver 
denne, ligger Landsdelens største, om end ikke folkerigeste Koloni, Julianehaab 
- paa 60° 42/9 М. Brd. 46° 01' V. Led. Den nærmeste Omegn er bakket og stærkt 
kuperet med ret nøgne, blødt afrundede Fjælde, der paa begge Sider af Søen 
har en Højde af 400 m, men bliver lavere udad mod Kysten, der har jævne 
Skraaninger mellem »hvide Næst og Kolonien, men falder stejlt af paa Stræk- 
