538 JULIANEHAAB DISTRIKT 
sene langs den ene Længdevæg, og laa lidt fjernere fra Boligen. Umiddelbart 
op til de trange Stalde laa aabne tagløse Hølader til Foder for Kvæget om Vin- 
teren. Yderst 1 Hjemmemarken eller hinsides denne var Folde, hvor Dyrene dre- 
ves sammen eller bjergedes 1 Uvejr. Høet samledes nær og fjernt fra, ogsaa fra 
Fjældene. 
Ved Siden af Husdyravl drev Nordboerne Fiskeri i Fjordene og de lakse- 
rige Elve; de jagede Sæler og Hvaler, Hvalrosser og Bjørne og gik om Sommeren 
paa Jagtudflugter, der strakte sig helt op til det hidtidige danske Koloniomraades 
nordligste Grænse. Kendskabet til Nordboernes daglige Liv er væsentlig hentet 
fra Udgravninger i Køkkenmøddinger og Hustomter, hvor man har fundet en 
Mangfoldighed af Brugsgenstande, som. Spisekar af Vegsten, hvis sønderslaaede 
Stykker atter tjente som Vægte for Væve og forsynedes med Bomærker, Runer 
eller primitiv Ornamentering. Hjemmespinding og Vævning, navnlig af Vadmel, 
har været dyrket med Flid, hvilket de i Gravene fundne Ligdragter viser. Man 
finder Knive, Nagler og Søm af Jern, hvilket Nordboerne sammen med Korn 
til Føde har tilbyttet sig mod Hvalrostænder, Remme af Hvalroshud, Sæltjære 
osv. Udover Jagtglæderne bestod Sommerlivets Adspredelser i Sport, saasom 
Bueskydning, Væddekampe, Springen om Kap fra Sten til Sten, opsatte i en lang 
Række, som det endnu er kendeligt. Vinteraftenens Ensformighed kortedes med 
Spil med Brikker eller »Skindlege« (Trækken Krog). Til Julegildet droges Væggene 
med Tæpper, og man bryggede Øl af Malt, hidført af de norske Købmænd. Iøvrigt 
fordrev man Tiden, ligesom paa Island, ved at fortælle Sagn og synge Viser. Om 
et eller flere af Eddakvadene ved man, at de er bleven til paa Grønland, og Be- 
retningerne om Nordboernes Liv fortæller ikke alene om blodige Gerninger og 
mørk Overtro, men ogsaa om smukke og gode Følelser. 
Den første Landkending, ERIK DEN RØDE paa sin Opdagerfærd tog af Grøn- 
land, var ved Midjøklen — den isklædte Kyst mellem 651, og 633/, М. Br. paa 
Østkysten — »og det Sted, som kaldes Blaaserk«, muligvis Ingolfs Fjæld; »og 
drog da derfra sønder med Landet« — altsaa om Kap Farvel. »Den første Vinter 
var. han paa Eriksey næsten i Midten af den østligere Bygd«, hvilken ©, »fyrir 
mynni Eiriksfjardar« (Tunugdliarfik Fjord) kan være Igdlutalik (Tv. IV). Det 
følgende Foraar drog han ind i Fjorden og udsøgte sig der en Bolig. Om Som- 
meren drog han til den vestre Ubygd og gav mange Steder Navne. Han var den 
anden Vinter i Eriksholme ved Hvarfsgnipa (Kendingsstedets Fjældspids), 
hvilket tidligt antoges at være Sermersåks Søndre Kangek, saaledes at Navnet 
Hvarf, efter Eggers” Bestemmelse, allerede har Plads her paa hans Kort, medens 
det senest, med Urette, henlægges til Nunarssuits stejle, golde Fjælde (Kap Deso- 
lation), der rager ud i Davisstrædet og er Styremærket for alle Skibe, der søger 
Landkending langs det sydligste Grønlands Kyst. Den tredje Sommer drog 
han helt Nord paa til Snefjæld (Sermilik) og ind i Rafnsfjord (Ünartox); 
